ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" лютого 2020 р.           Справа№ 910/12517/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Тарасенко К.В.
суддів:            Разіної Т.І. 
          Іоннікової І.А. 
 
за участю секретаря судового засідання Горди В.В.
За участі представників: згідно з протоколом судового засідання від 05.02.2020
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України 
на рішення Господарського суду міста Києва 
від 10.12.2019 (повний текст складено 18.12.2019)
у справі № 910/12517/19 (суддя: Ващенко Т.М.) 

за позовом Публічного акціонерного товариства «Недиверсифікований закритий венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інноваційні стратегії»
до Міністерства оборони України 
про стягнення 4 240 182,83 грн

ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1.1. короткий зміст позовних вимог
Публічне акціонерне товариство «Недиверсифікований закритий венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інноваційні стратегії» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України про стягнення 4 240 182,83 грн, з яких: 3 325 050,24 грн інфляційних втрат та 915 132,59 грн 3% річних.
Позовні вимоги обґрунтовано невиконанням відповідачем рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2017 у справі № 910/1609/17.

1.2. короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.12.2019 у справі №910/12517/19 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Міністерства оборони України на користь Публічного акціонерного товариства «Недиверсифікований закритий венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інноваційні стратегії» 3 273 677 грн 77 коп. інфляційних втрат, 900 993 грн 67 коп. 3% річних, 62 620 грн 07 коп. судового збору, 52 500 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу адвоката. В іншій частині в позові відмовлено.
Рішення мотивоване тим, що зобов`язання відповідача з (повернення) коштів виникли з підстав визнання недійсними договору № 270/3/123-07Р від 19.12.07. та договору № 270/3/137-07Р від 19.12.07., а рішеннями Господарського суду міста Києва від 18.04.17. у справі № 910/1609/17 лише встановлено факт відсутності підстав для утримання Міністерством оборони України сплачених за договорами грошових коштів в розмірі 14      665      200,00 грн та факт наявності обов`язку відповідача повернути такі грошові кошти позивачу, відтак, нарахування на підставі ст. 625 ЦК України здійснюється на суму основної заборгованості в розмірі 14.665.200,00 грн.
Судом здійснено перерахунок 3% річних та інфляційних втрат і встановлено, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3      273      677,77 грн інфляційних втрат, 900      993,67 грн 3% річних. Інфляційні втрати в сумі 51      372,47 грн та 3% річних в сумі 14      138,92 грн нараховані безпідставно, з огляду на що суд відмовив в позові в цій частині.

1.3. короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись із винесеним рішенням, Міністерство оборони України звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2019 у справі №910/12517/19 в частині стягнення з Міністерства оборони України на користь Публічного акціонерного товариства «Недиверсифікований закритий венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інноваційні стратегії» 3      273      677 грн 77 коп. інфляційних втрат, 900      993 грн 67 коп. 3% річних, 62      620 грн 07 коп. судового збору, 52      500 грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу адвоката та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат. 

2. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ:
2.1. визначення складу суду, заяви, клопотання
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2020 для розгляду справи визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Разіна Т.І., Іоннікова І.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2019 відкрито апеляційне провадження у справі №910/12517/19 за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2019. Розгляд апеляційної скарги призначено на 05.02.2020. надано сторонам строк для подання відзивів, заяв клопотань.
30.01.2020 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.
05.02.2020 представником позивача було подано заяву про неможливість до закінчення судових дебатів визначити загальний розмір витрат на послуги з правничої допомоги, а тому позивач просив врахувати, що докази на підтвердження розміру витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення.
Представники позивача та відповідача у судове засідання з`явились та надали пояснення по суті спору.

2.2. узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог є необґрунтованим та незаконним, прийнятим з порушенням (неправильним застосуванням) норм матеріального та процесуального права, що є підставою для його скасування.
Апелянт зазначає, що позивач своїми діями сприяв невиконанню відповідачем зобов`язання з виконання рішення суду у справі № 910/1609/17, оскільки направляв відповідачу пропозиції щодо продовження співпраці, а також не пред`являв наказ на виконання до державної виконавчої служби.
Крім того, відповідач наголошує, що сума гонорару адвоката є значно завищеною, не відповідає критерію розумності, не враховує складність справи та час витрачений адвокатом.

2.3. узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У своєму відзиві позивач зазначає, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, прийнятим з урахуванням обставин справи.
Позивач вказує, що наявність факту безпідставного збереження відповідачем грошових коштів позивача підтверджена судовим рішенням яке набрало законної сили, а тому у позивача виникло право на стягнення сум, які є предметом спору.
При цьому, відповідач не довів, що виконання відповідачем свого обов`язку унеможливлювалось у зв`язку з діями позивача.

2.4. інші процесуальні дії у справі
У судовому засіданні 05.02.2020 представник відповідача надав пояснення, в яких підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Представник позивача у судовому засіданні 05.02.2020 надав пояснення, в яких заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача, просив залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, крім того просив вирішити питання про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката після того як ним будуть подані відповідні докази.

Мотивувальна частина.
3.ПОЗИЦІЯ СУДУ:
3.1. встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини
Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.04.17. у справі №      910/1609/17, яке набрало законної сили 06.05.2017, присуджено до стягнення з Міністерства оборони України на користь Публічного акціонерного товариства «Недиверсифікований закритий венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інноваційні стратегії» 14665200,00 грн суми боргу та 219978,00 грн судового збору, на виконання вказаного рішення 10.05.2017 було видано відповідний наказ.
Оскільки, на момент розгляду даної справи набрало законної сили та діє рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2017 у справі №      910/1609/17 то встановлені ним факти мають обов`язкову силу для вирішення даної справи.
Зазначеним рішенням встановлено наступне.
19.12.2007 між Міністерством оборони України (сторона-1) та Відкритим акціонерним товариством «Недиверсифікований закритий венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інноваційні стратегії», управління активами якого здійснює Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами ДАН» (сторона-2) був укладений договір № 270/3/123-07Р про спільну діяльність у будівництві житла (без об`єднання вкладів учасників) (далі - договір № 270/3/123-07Р).
21.12.2007 між Міністерством оборони України (сторона-1) та Відкритим акціонерним товариством «Недиверсифікований закритий венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інноваційні стратегії» (сторона-2) укладено договір № 270/3/137-07Р про врегулювання відносин по договору про спільну діяльність у будівництві житла (без об`єднання вкладів учасників) № 270/3/123-07Р від 19.12.2007 (далі - договір № 270/3/137-07Р).
Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.07.2016 у справі № 910/9289/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.10.2016 та постановою Вищого господарського суду міста Києва від 21.12.2016, визнано недійсним (з моменту укладення) договір № 270/3/123-07Р від 19.12.2007 «Про спільну діяльність у будівництві житла (без об`єднання вкладів учасників)», укладений між Міністерством оборони України та ПАТ «Недиверсифікований закритий венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інноваційні стратегії»; визнано недійсним (з моменту укладення) договір № 270/3/137-07Р від 21.12.07. «Про врегулювання відносин сторін по договору про спільну діяльність у будівництві житла (без об`єднання вкладів учасників) № 270/3/123-07Р від 19 грудня 2007 року», укладений між Міністерством оборони України та ПАТ «Недиверсифікований закритий венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інноваційні стратегії, в зв`язку з тим, що Міністерство оборони України не наділено повноваженнями на розпорядження земельною ділянкою загальною площею 1,00 га по пр. Гагаріна, 19-21 у м. Одеса, за відсутності відповідних рішень Кабінету Міністрів України, як органу, що уповноважений державою розпоряджатись вказаною земельною ділянкою.
За наданими до матеріалів даної справи № 910/1609/17 документами судом встановлено, що Публічним акціонерним товариством «Недиверсифікований закритий венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інноваційні стратегії» сплачено на виконання умов Договору відповідачу грошові кошти в розмірі 14      665      200,00 грн згідно платіжних доручень № 2 від 04.01.2008, № 5 від 21.01.2008 та № 7 від 22.01.2008 на рахунок Міністерства оборони України, відкритий у Державній казначейський службі України.
За викладеного Господарський суд міста Києва за результатами розгляду справи № 910/1609/17 дійшов висновку, що оскільки договір № 270/3/123-07Р про спільну діяльність у будівництві житла (без об`єднання вкладів учасників) від 19.12.2007 та договір № 270/3/137-07Р про врегулювання відносин по договору про спільну діяльність у будівництві житла (без об`єднання вкладів учасників) № 270/3/123-07Р від 19.12.2007, на виконання умов яких Публічним акціонерним товариством «Недиверсифікований закритий венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інноваційні стратегії» були перераховані Міністерству оборони України грошові кошти в розмірі 14      665      200,00 грн, в судовому порядку визнані недійсними, підстави для утримання Міністерством оборони України сплачених за договорами грошових коштів в розмірі 14.665.200,00 грн на час розгляду справи № 910/1609/17 відсутні, в зв`язку з чим суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

3.2. обставини встановлені судом апеляційної інстанції і визначення відповідно до них правовідносин
Позов мотивовано тим, що оскільки відповідач станом на день звернення з даним позовом до суду рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2017 у справі № 910/1609/17 не виконав, а отже грошове зобов`язання не припинилось, позивач нарахував на суму 14      885      178,00 грн (14      665      200,00 грн заборгованість та 219      978,00 грн судовий збір) 3% річних та інфляційні втрати, які він просив стягнути з Міністерства оборони України на свою користь.
З огляду на викладене, предметом розгляду даного спору є можливість стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів та невиконання рішення суду.

3.3. доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції
Суд першої інстанції критично поставився до доводів Міністерства оборони України про те, що позивач своїми діями сприяв невиконанню відповідачем зобов`язання щодо повернення коштів в сумі 14      665      200,00 грн, оскільки лише листом від 12.07.2019 № 1/12-19 проінформував відповідача про свій намір звернутись до суду в разі відмови відповідача добровільно сплатити вказану суму грошових коштів. 
При цьому, з листів позивача адресованих відповідачу, № 1209/17-1 від 12.09.2017, № 1/12-19 від 12.07.2019 вбачається, що позивач ще у вересні 2017 року попереджав Міністерство оборони України про те, що хоча наказ № 910/1609/17 ним до виконання не пред`явлено, однак у разі невиконання рішення суду в добровільному порядку він звернеться до суду з вимогами про стягнення з Міністерства оборони України інфляційних втрат та штрафних санкцій.
Дослідивши доводи сторін та наявні у справі докази, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не надано доказів фактичного перешкоджання відповідачу у добровільному порядку виконати наявне у нього грошове зобов`язання, жодних правочинів, які б змінювали строк виконання зобов`язання сторонами не укладалось, а факт наявності зобов`язання встановлений судовим рішенням яке набрало законної сили, а тому у зв`язку з невиконанням відповідачем грошового зобов`язання у позивача виникло право на нарахування 3% річних та інфляційних втрат.
Натомість суд першої інстанції правомірно вказав у своєму рішенні, що зобов`язання відповідача з (повернення) коштів виникли з підстав визнання недійсними договору № 270/3/123-07Р від 19.12.2007 та договору № 270/3/137-07Р від 19.12.2007, а рішеннями Господарського суду міста Києва від 18.04.17. у справі № 910/1609/17 лише встановлено факт відсутності підстав для утримання Міністерством оборони України сплачених за договорами грошових коштів в розмірі 14      665      200,00 грн та факт наявності обов`язку відповідача повернути такі грошові кошти позивачу, відтак, нарахування на підставі ст. 625 ЦК України здійснюється на суму основної заборгованості в розмірі 14      665      200,00 грн.
Дослідивши розрахунок суми 3 % річних та інфляційних втрат, з урахуванням суми заборгованості та періоду прострочення, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідно до арифметично правильного розрахунку з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3      273      677,77 грн інфляційних втрат та 900      993,67 грн 3% річних. Інфляційні втрати в сумі 51      372,47 грн та 3% річних в сумі 14      138,92 грн нараховані безпідставно, з огляду на що суд першої інстанції правомірно відмовив у їх стягненні та дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Водночас позивачем було заявлено до стягнення 54      000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.
Відповідач в повному обсязі заперечував проти покладення на нього витрат на професійну правничу допомогу адвоката, оскільки: з аналізу позовної заяви не вбачається значної складності судової справи та великого обсягу виконаних адвокатом робіт, позивачем не надано доказів неминучості витрат, того, що гонорар є розумним та враховує витрачений адвокатом час; матеріали справи не містять доказів обґрунтування розміру заявлених до стягнення витрат на оплату правничої допомоги; позивачем не надано належних доказів оплати правничої допомоги, вказані заперечення прийняті судом як заява про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.
Дослідивши вимоги позивача про стягнення 54      000,00 грн, суд першої інстанції встановив наступне.
02.07.2019 між позивачем (Замовник) та Адвокатським об`єднанням «Лекс Плюс» (Виконавець) було укладено Договір № 20 про надання правничої допомоги (надалі - Договір) за умовами якого Виконавець зобов`язався надати юридичні послуги по представництву інтересів Замовника у судових справах, що визначаються у відповідних Дорученнях.
Пунктом 2.1.1 Договору сторонами погоджено зміст послуг, а пунктом 2.1.2 Договору визначено, що конкретні юридичні послуги в межах змісту таких послуг надаються на підставі доручень замовника.
Згідно з п. 4.3 Договору визначено, що ставки гонорару залежать від складності послуг, та визначено найменування послуг та їх вартість за градацією: незначна складність, середня складність та значна складність.
Між Замовником та Виконавцем було підписано та скріплено печатками Доручення № 1 від 02.07.19., щодо надання правничої допомоги щодо стягнення з Міністерства оборони України на користь Замовника 3% річних та інфляційні втрати, судовий збір у зв`язку з невиконанням рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.17. № 910/1609/17.
Вказаним Дорученням сторони погодили, що послуги за ним відносяться до послуг середньої складності.
На підставі звернення позивача № 11-07/19 від 11.07.19. між Замовником та Виконавцем було підписано та скріплено печатками Доручення № 2 від 11.07.2019, щодо здійснення представництва Замовника під час досудового врегулювання питання щодо стягнення з Міністерства оборони України на користь Замовника 3% річних та інфляційні втрати, судовий збір у зв`язку з невиконанням рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2017 № 910/1609/17.
У відповідності до Звіту № 1 до Договору Виконавцем на користь Замовника було фактично надано послуги з:
- правового аналізу документів на суму 5      000,00 грн;
- складання та подання позовної заяви на суму 30      000,00 грн;
- складання заяви на виконання вимог ухвали суду від 17.09.2019 на суму 1      500,00 грн;
- участі в судовому засіданні 15.10.2019 на суму 5      000,00 грн.,
на загальну суму 41      500,00 грн.
Суми, вказані в Звіті № 1 за надані послуги відповідають п. 4.3 Договору, в якому визначена вартість послуг у справах середньої складності.
Між сторонами підписано та скріплено печатками Акт № 1 від 15.10.2019 за Договором про надання послуг на суму 41      500,00 грн.
Платіжним дорученням № 732 від 23.10.2019 позивач сплатив Виконавцю 41      500,00 грн.
У відповідності до Звіту № 2 до Договору Виконавцем на користь Замовника було фактично надано послуги з складання та подання відповіді на відзив на суму 7      500,00 грн.
Сума, вказана в Звіті № 2 за надані послуги відповідає п. 4.3 Договору, в якому визначена вартість послуг у справах середньої складності.
Між сторонами підписано та скріплено печатками Акт № 2 від 05.11.2019 за Договором про надання послуг на суму 7      500,00 грн.
Платіжним дорученням № 732 від 23.10.2019 позивач сплатив Виконавцю 41      500,00 грн.
Оплата вказаних витрат на суму 7      500,00 грн не проводилась, оскільки відповідно до п. 4.8 Договору розрахунок за послуги здійснюється Замовником протягом 30 робочих днів з дати підписання сторонами акту приймання-передачі послуг на підставі виставлених виконавцем рахунків-фактур.
Також позивач поніс додаткові витрати на правничу допомогу за участь в судовому засіданні 07.11.2019 в сумі 5      000,00 грн.
Правовий аналіз документів підтверджується аналітичною довідкою від 04.07.2019 № 43/898/11.
Представник позивача був присутнім, зокрема, в судовому засіданні 15.10.2019, 07.11.2019.
Правову позицію про те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено, висловлено Об`єднаною палатою Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/455/19.
Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку, що складання заяви на виконання вимог ухвали суду від 17.09.2019 про залишення позовної заяви без руху зумовлено недодержанням саме позивачем вимог ст. ст. 162, 164 ГПК України, суд першої інстанції ухвалив покласти на відповідача витрати на оплату професійної правничої допомоги в сумі 1      500,00 грн.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 52      500,00 грн, однак з вказаними висновками погодитись не можна.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/16322/18.
При цьому, колегія суддів враховує, що предметом спору є досить значна сума, однак вона була розрахована з помилками, спір не є складним, для вирішення даного спору не було необхідності у застосуванні спеціального законодавства, ціна позову могла бути розрахована простим математичним шляхом або шляхом застосування онлайн-калькуляторів які є у відкритому доступі та не потребують спеціальних знань для застосування, а тому стягнення заявленої суми не відповідає критерію розумності, справедливості та співмірності.
Колегія суддів враховує, що кожна справа має свою специфіку, а тому враховуючи всі аспекти даної справи, суд вважає, що для належного представлення інтересів позивача у цій справі заявлені витрати не відповідають критеріям реальності та розумності, не є неминучими, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне зменшити розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу до 35      000,00 грн.

3.4. чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси за захистом яких мало місце звернення до суду
Порушенням права є такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
З огляду на встановлені судом обставини справи, відповідач порушив права позивача на своєчасне повернення грошових коштів які перебувають у відповідача, а тому позивач правомірно звернувся до суду за захистом своїх прав.

4. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ДЖЕРЕЛА ПРАВА:
4.1. висновки за результатами розгляду матеріалів справи 
Відповідачем за допомогою належних, допустимих та достатніх доказів не доведено наявності обставин, які б спростовували твердження позивача та висновки суду першої інстанції про часткову обґрунтованість позову, натомість відповідачем частково доведено не співмірність присуджених до стягнення витрат позивача на правову допомогу з складністю справи та витраченим часом.

4.2. посилання на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
За частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Відповідно до частини 1 статті 15 Господарського процесуального кодексу України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Згідно з підпунктом 1 частини 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з частинами 1 та 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частинами 3 та 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Через недотримання норм частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України за змістом частини 5 цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Зі змісту пункту 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Таких доказів або обґрунтувань, в тому числі розрахунків, які б свідчили про неправильність розрахунку витрат або неналежність послуг адвоката до справи, відповідач не надав. Між тим, суд дослідив додані до заяви про стягнення фактичних витрат на професійну правничу допомогу докази (акт приймання - передачі наданих послуг № 3 та детальний опис виконаних робіт) та не встановив недотримання позивачем (його представником) вимог частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України.
Разом з тим, аналіз наведених норм частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, а також норм статті 129 цього кодексу, дає підстави для висновку що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін; вплив результата її вирішення на репутацію сторін публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. 
Водночас для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що його позов не підлягає задоволенню, такі витрати позивача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
Відповідно до ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
За приписами статті 14 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатське бюро є юридичною особою, створеною одним адвокатом, і діє на підставі статуту. Найменування адвокатського бюро повинно включати прізвище адвоката, який його створив. Адвокатське бюро може залучати до виконання укладених бюро договорів про надання правової допомоги інших адвокатів на договірних засадах. Стороною в договорі про надання правової допомоги є Адвокатське бюро. Адвокатське бюро зобов`язане забезпечити дотримання професійних прав адвокатів та гарантій адвокатської діяльності.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 цього Закону).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

5. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ:
5.1. мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу
Колегія суддів зазначає, що відповідач не довів належними та допустимими доказами вчинення позивачем дій, які б в дійсності перешкоджали відповідачу виконати наявне у нього грошове зобов`язання, а тому доводи відповідача про відсутність його вини у простроченні зобов`язання є необґрунтованими.
В свою чергу колегія суддів частково погоджується з доводами відповідача щодо неспівнмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а тому рішення суду підлягає зміні в цій частині.
Колегія суддів враховує надані позивачем пояснення щодо даного спору, та погоджується з його доводами щодо правомірності рішення суду про часткове задоволення позовних вимог, водночас доводи позивача про правильний розподіл судових витрат судом розглядаються критично з підстав вказаних в пункті 3.3. даної постанови. 

6. ВИСНОВКИ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ:
Колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуване рішення суду по суті прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, водночас воно підлягає зміні в частині розподілу судових витрат у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.
Апеляційна скарга Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2019 у справі № 910/12517/19 підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення підлягає зміні в частині розподілу судових витрат.

7. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ:
7.1. Враховуючи відсутність підстав для скасування рішення по суті спору, судові витрати у вигляді судового збору за розгляд апеляційної скарги, згідно ч. 1 ст. 129 ГПК України покласти на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд-

ПОСТАНОВИВ:
1.          Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2019 у справі № 910/12517/19 задовольнити частково.
2.          Рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2019 у справі № 910/12517/19 змінити.
3.          Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2019 у справі № 910/12517/19 в наступній редакції:
« 1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, б. 6; ідентифікаційний код 00034022) на користь Публічного акціонерного товариства «Недиверсифікований закритий венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Інноваційні стратегії» (01054, м. Київ, вул. Олеся Гончара, 73, оф. 5; ідентифікаційний код 3743651) 3      273      677,77 грн (три мільйони двісті сімдесят три тисячі шістсот сімдесят сім грн 77 коп.) інфляційних втрат, 900      993,67 грн (дев`ятсот тисяч дев`ятсот дев`яносто три грн 67 коп.) 3% річних, 62      620,07 грн (шістдесят дві тисячі шістсот двадцять грн 07 коп.) судового збору, 35      000,00 (тридцять п`ять тисяч грн 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
3. В іншій частині в позові відмовити.»
4.          В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2019 у справі № 910/12517/19 залишити без змін.
5.          Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Міністерством оборони України.
6.           Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України. 
Повний текст рішення складено та підписано: 17.03.2020.

Головуючий суддя                                                            К.В. Тарасенко 

Судді                                                                                Т.І. Разіна

                                                                                І.А. Іоннікова