ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

14 травня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/1364/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 березня 2020 року (суддя Жукова Є.О.) у справі №160/1364/20 за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Саксаганської районної у м.Кривому Розі ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                            в с т а н о в и В :

                    ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність Управління праці і соціального захисту населення виконавчого комітету Саксаганської районної в місті Кривому Розі ради щодо невиплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щорічної допомоги на оздоровлення за 2016-2019 роки відповідно до ст. 48 ЗУ “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”; 
зобов`язати Управління праці і соціального захисту населення виконавчого комітету Саксаганської районної в м. Кривому Розі ради виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щорічну допомогу на оздоровлення за 2016 р. в розмірі 4 (чотирьох) мінімальних заробітних плат, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати; 
зобов`язати Управління праці і соціального захисту населення виконавчого комітету Саксаганської районної в м. Кривому Розі ради виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щорічну допомогу на оздоровлення за 2017 р. в розмірі 4 (чотирьох) мінімальних заробітних плат, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати; 
зобов`язати Управління праці і соціального захисту населення виконавчого комітету Саксаганської районної в м. Кривому Розі ради виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щорічну допомогу на оздоровлення за 2018 р. в розмірі 4 (чотирьох) мінімальних заробітних плат, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати; 
зобов`язати Управління праці і соціального захисту населення виконавчого комітету Саксаганської районної в м. Кривому Розі ради виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 щорічну допомогу на оздоровлення за 2019 р. в розмірі 4 (чотирьох) мінімальних заробітних плат, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати на момент виплати; зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, у встановлений судом строк подати звіт про виконання судового рішення.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що відповідачем виплачується допомога у розмірі меншому, ніж визначено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відповідач відмовляється виплачувати позивачу допомогу, у розмірі, який визначено Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», посилаючись на те, що розмір такої допомоги визначається Постановою КМУ. Позивач зазначав, що така відмова є неправомірною, оскільки розмір допомоги визначено Законом і не може змінюватися підзаконними нормативно-правовими актами.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 березня 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Рішення суду фактично мотивовано правомірністю дій відповідача, яким щорічна допомога позивачу, як особі яка приймала участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, виплачується у розмірах, які визначено Кабінетом Міністрів України. Такі висновки суд обґрунтував тим, що у зв`язку із зміною правового регулювання виплати щорічної допомоги на оздоровлення, така допомога виплачується у порядку та розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову. Апеляційна скарга обґрунтована незгодою з висновком суду першої інстанції щодо відсутності у позивача права на отримання щорічної допомоги на оздоровлення у розмірах, які визначені спеціальним законом, яким є Закон України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Фактично позиція скаржника полягає у тому, що вирішуючи спір, суд першої інстанції мав би застосувати принцип верховенства права та застосувати Закон в редакції, яка визначала розмір щорічної допомоги на оздоровлення – 4 мінімальні заробітні плати, оскільки подальші зміни до спеціального Закону, фактично свідчать про відмову Держави від виконання взятих на себе зобов`язань щодо соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що є неприпустимим з огляду на положення Основного закону.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС І категорії, інвалідом ІІІ групи.
У відповідності із ст..48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ОСОБА_1 є отримувачем щорічної допомоги на оздоровлення, розмір якої становив: 2016 рік – 90,0грн., 2017 рік – 90,0грн., 2018 рік – 90,0грн., 2019 рік – 90,0грн.
27.11.2019р. ОСОБА_1 звернувся до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Саксаганської районної у м.Кривому Розі ради із заявою про надання йому допомоги на оздоровлення в розмірі 4 (чотирьох) мінімальних заробітних плат за 2016-2019 роки у відповідності до ст..48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
05.12 2019р. Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Саксаганської районної у м.Кривому Розі ради надано відповідь, в якій роз`яснено, що допомога на здоровлення виплачується у визначених Законом розмірах.
Не погодившись з розміром щорічної допомоги на оздоровлення, позивач звернувся до суду із позовом.
За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову з огляду на таке.
Відповідно до частини 4 статті 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції до 22.05.2016, щорічна допомога на оздоровлення виплачується в таких розмірах: інвалідам I і II групи - 5 мінімальних заробітних плат; інвалідам III групи, дітям-інвалідам - 4 мінімальні заробітні плати; учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії - 5 мінімальних заробітних плат; учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 3 категорії - 3 мінімальні заробітні плати; кожній дитині, яка втратила внаслідок Чорнобильської катастрофи одного з батьків - 3 мінімальні заробітні плати; евакуйованим із зони відчуження в 1986 році, включаючи дітей - 3 мінімальні заробітні плати.
Отже розмір щорічної допомоги на оздоровлення, до 22.05.2016р., визначався Законом.
Законом України N 1339-VIII, 21.04.2016, який набрав чинності з 22.05.2016р., статтю 48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладено в такій редакції: «Одноразова компенсація виплачується учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації наслідків інших ядерних аварій, особам, які брали участь у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, які стали інвалідами внаслідок відповідних ядерних аварій та випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, дружинам (чоловікам), якщо та (той) не одружилися вдруге, померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, участю у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, сім`ям, які втратили годувальника, та батькам померлого із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, дітям-інвалідам, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою.
Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, які брали участь у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, і постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям-інвалідам, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою.
Компенсація та допомога, передбачені цією статтею, виплачуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України".
Отже  22.05.2016р. змінилося правове регулювання виплати щорічної допомоги на оздоровлення, а саме Законом передбачено, що розмір щорічної допомоги на оздоровлення встановлюється Кабінетом Міністрів України.
З приводу аргументів позивача, які наведені в апеляційній скарзі слід зазначити те, що у рішенні від 26.12.2011р. (справа №20-рп/2011) Конституційний Суд України зазначив, що  розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.
У   рішенні від 25.01.2012 р. №3-рп/2012 Конституційним Судом України   визначено, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених   законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов`язується з його функціями, визначеними в пунктах 2,3   статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до   Конституції   та законів України. Даним рішенням Конституційного суду дано тлумачення, що нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України під час вирішення справ про соціальний захист підлягають застосуванню тоді, коли вони видані у межах його компетенції, на основі і виконання   Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.
Системний аналіз викладених правових норм та рішень КСУ надає підстави стверджувати, що розмір і порядок отримання соціальних виплат за ст. 48 Закону 796-ХІІ,  визначається КМУ і в даному випадку мала місце зміна законодавства, а отже відповідач правомірно здійснював нарахування і виплату позивачу допомоги на оздоровлення згідно ст..48 Закону №796-ХІІ   у порядку та розмірах, встановлених КМУ.
При вирішенні спірних відносин колегією суддів враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні «Великода проти України» від 03.06.2014р., в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
Аналогічний правовий підхід Європейським судом з прав людини застосований й в рішеннях від 09.10.1979 р. у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12.10.2004 р. у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії», в якому Суд зазначив, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.
Отже аргументи позивача про те, що суд першої інстанції неправомірно застосував положення Закону 796-ХІІ із внесеними змінами щодо порядку та розмірів щорічної допомоги на оздоровлення, суд апеляційної інстанції визнає безпідставними.
Судом також встановлено, що на виконання ст..48 Закону №796-ХІІ Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 26 жовтня 2016 року №760, якою затверджено Порядок виплати одноразової компенсації за шкоду, заподіяну внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій, ядерних випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та щорічної допомоги на оздоровлення деяким категоріям громадян.
Відповідно до п.10 Порядку №760 щорічна допомога виплачується громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, брали участь в ліквідації наслідків інших ядерних аварій, ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 1, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, інших ядерних аварій, громадянам, які брали участь в ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт, постраждалим за інших обставин від радіаційного опромінення не з власної вини, віднесеним до категорії 2 або 3, дітям з інвалідністю, інвалідність яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, кожній дитині, яка втратила одного з батьків внаслідок Чорнобильської катастрофи, та евакуйованим із зони відчуження у 1986 році, - в розмірах, установлених постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 р. № 562 "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
У свою чергу, п.1 Постанови Кабінету Міністрів від 12.07.2005 р. №562 “Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, передбачено, що громадянам, які   постраждали   внаслідок Чорнобильської  катастрофи,  такий  розмір  щорічної  допомоги  на оздоровлення: інвалідам I і II групи - 120 гривень; учасникам ліквідації  наслідків  аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії - 100 гривень; інвалідам III групи та дітям-інвалідам - 90 гривень; учасникам ліквідації наслідків аварії на  Чорнобильській  АЕС 3 категорії,  кожній дитині, яка втратила внаслідок Чорнобильської катастрофи одного з батьків,  та евакуйованим із зони відчуження у 1986 році, включаючи дітей, - 75 гривень.
Отже встановлені обставини справи свідчать про те, що позивачу щорічна допомога на оздоровлення за 2016-2019 роки виплачувалась на підставі Закону 796-ХІІ та у розмірах, які визначені постановою КМУ.
Встановивши зазначені обставини справи, дослідивши аргументи позивача, з якими останній пов`язував незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.
На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -                                                        
                                                         
                                                                   ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 березня 2020 року по справі №160/1364/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

           Повний текст постанови складено 14.05.2020р.
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк