Постанова
Іменем України
 
15 квітня 2020 року                                       
м. Київ                                                               
 
справа № 335/2734/17
провадження № 61-21075св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого -Луспеника Д. Д., 
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач - Запорізький державний медичний університет,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Запорізького державного медичного університету на постанову Запорізького апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року ускладі колегії суддів: Полякова О. З., Кухаря С. В., Кочеткової І. В., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2017 року Запорізький державний медичний університет звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат з підготовки фахівця за державним замовленням.
Позов обґрунтовано тим, що 01 серпня 2005 року на підставі наказу № 348-с відповідача було зараховано студентом першого курсу Запорізького державного медичного університету. 
01 вересня 2005 року з відповідачем було укладено угоду № 2005103 про підготовку фахівця з вищою освітою, згідно з якою відповідач навчався за державним замовленням і зобов`язався після закінчення вищого навчального закладу відпрацювати не менше трьох років за місцем направлення, у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати вартість навчання.
У 2011 році ОСОБА_1 отримав повну вищу освіту за спеціальністю «лікувальна справа» та здобув кваліфікацію лікаря (диплом спеціаліста НОМЕР_1).
Одночасно з отриманням диплома відповідач отримав направлення на роботу в державному секторі економіки (державні та комунальні заклади), відповідно до списку працевлаштування персонально кожного випускника (рік закінчення 2011), однак, прибувши до місця працевлаштування - Білогірської центральної районної лікарні Хмельницької області - не звертався. Необхідний термін роботи відповідач не відпрацював, порушивши пункт 3.2 наказу Міністерства охорони здоров`я України від 19 вересня 1996 року № 291 «Про затвердження положення про спеціалізацію (інтернатуру) випускників вищих медичних і фармацевтичних закладів освіти III-V рівня акредитації», що одночасно свідчить про його відмову приступити надалі до роботи за направленням та відпрацювати три роки молодим спеціалістом у державній медичній установі.
Ураховуючи викладене, Запорізький державний медичний університет  просив стягнути з ОСОБА_1 збитки (витрати державного бюджету) з його підготовки за державним замовленням у сумі 70 313 грн 54 коп.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2019 року у складі судді Соболєвої І. П. позов Запорізького державного медичного університету задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Запорізького державного медичного університету заборгованість за навчання у сумі 70 313 грн 54 коп. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що частиною другою статті 52 Закону України «Про освіту» передбачено, що випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідач, закінчивши навчання у Запорізькому державному медичному університеті за місцем працевлаштування - Білогірської центральної районної лікарні Хмельницької області не дотримався вимог нормативних документів та угоди від 01 вересня 2005 року щодо його обов`язку відпрацювати після закінчення вищого навчального закладу три роки в установі відповідно до направлення на роботу.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Запорізького апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2019 року скасовано, у задоволенні позову Запорізького державного медичного університету відмовлено.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що перебіг позовної давності за позовними вимогами Запорізького державного медичного університету почався з часу, коли відповідач ОСОБА_1 не прибув до місця роботи у визначений у направленні на роботу строк, тобто з 01 серпня 2011 року, проте до суду позивач звернувся у лютому 2017 року, тобто позивачем пропущений строк позовної давності.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У листопаді 2019 року Запорізький державний медичний університет подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану судову постанову та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою судді Верховного Суду від 04 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, яка є малозначною, з посиланням на підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України,  витребувано цивільну справу № 335/2734/17 із Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У грудні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 06 квітня 2020 року вказану справу призначено до судового розгляду  у складі колегіїз п`яти суддів. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що 15 липня 2015 року за наслідками перевірки Запорізького державного медичного університету складено акт, у якому зазначено, що в результаті невиконання випускниками, у тому числі відповідачем, умов угод у частині відпрацювання у замовника за місцем призначення не менше трьох років після закінчення Запорізького державного медичного університету та невжиття заходів з відшкодування витрат на підготовку спеціалістів, які не відпрацювали обумовлений термін, державному бюджету завдано збитки, тобто про порушення свого права   Запорізький державний медичний університет довідався саме після отримання акта перевірки, тому позивачем не пропущено строк позовної давності.  
 
Відзив на касаційну скаргу учасники справи до суду не подали.
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга Запорізького державного медичного університету задоволенню не підлягає.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
01 серпня 2005 року ОСОБА_1 було зараховано студентом першого курсу Запорізького державного медичного університету на підставі наказу № 348-с. 
01 вересня 2005 року між Запорізьким державним медичним університетом та відповідачем укладено типову угоду № 2005103 про підготовку фахівця з вищою освітою (а. с. 7).
Згідно з укладеною угодою ОСОБА_1 навчався за державним замовленням і зобов`язувався прибути після закінчення вищого закладу освіти за місцем направлення та відпрацювати за направленням не менше трьох років; у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати вартість навчання в установленому порядку.
24 червня 2011 року ОСОБА_1 отримав повну вищу освіту за спеціальністю «лікувальна справа» та здобув кваліфікацію лікаря, що підтверджується дипломом спеціаліста з відзнакою НОМЕР_1 (а.с. 8).
Одночасно з отриманням диплома відповідач отримав направлення на роботу в державному секторі економіки (державні та комунальні заклади), відповідно до списку працевлаштування персонально кожного випускника (рік закінчення - 2011), однак, прибувши до місця працевлаштування - Білогірської центральної районної лікарні Хмельницької області - не звертався, що підтверджується листом Хмельницької обласної державної адміністрації Департаменту охорони здоров`я від 01 вересня 2014 року № 03-02/1931 з додатками (а.с. 14-15).
15 липня 2015 року Запорізькою об`єднаною державною фінансовою інспекцією складено акт ревізії фінансово-господарської діяльності Запорізького державного медичного університету, згідно з яким, внаслідок допущеного порушення з вини випускників університету 2010-2013 років через невиконання ними умов угод державному бюджету завдано збитків на суму 1 392 312 грн 29 коп. (а. с. 16-17).
Згідно з актом перевірки втрати державного бюджету з підготовки відповідача за державним замовленням становить 70 313 грн 54 коп.                 (а. с. 19-21).
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до частини другої статті 52 Закону України «Про освіту»                                   випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992. 
Згідно з пунктом 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992, який врегульовував спірні правовідносини на час вступу ОСОБА_1 до університету, у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати всі витрати.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідач, закінчивши навчання у Запорізькому державному медичному університеті за місцем працевлаштування - Білогірська центральна районна лікарня Хмельницької області не звертався, тобто відповідачем не було дотримано вимог нормативних документів та угоди від 01 вересня 2005 року в частині його обов`язку відпрацювати після закінчення вищого навчального закладу три роки в установі відповідно до направлення на роботу.
Відповідно до пункту 12 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України 25 грудня 1997 року № 367, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 квітня 1998 року № 246/2686, саме на керівників вищих медичних закладів покладено обов`язок здійснювати чіткий контроль за своєчасним прибуттям випускників до місця проходження інтернатури та роботи.
Згідно зі статтею 256 ЦК Українипозовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно зі статтею 257 ЦК Українизагальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. 
Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Тлумачення статті 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення                                    у зацікавленої сторони права на позов.
Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити                  у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє                 у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.
Подібні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови                 у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).
Висновок апеляційного суду про те, що розгляд справи був проведений без належного повідомлення та участі відповідача та його представника, є правильним.
Не будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відповідач фактично був позбавлений можливості реалізовувати у суді першої інстанції своє процесуальне право на подання заяви про застосування строків позовної давності.
Подібні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц провадження             № 14-59цс18.
ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій заявив про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності (а. с. 164, 165).
Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що перебіг позовної давності за позовними вимогами Запорізького державного медичного університету почався з часу, коли відповідач ОСОБА_1 не прибув до місця роботи у визначений у направленні на роботу строк, тобто з 01 серпня 2011 року, проте до суду позивач звернувся у лютому 2017 року, тобто поза межами трирічного строку.
Доводи касаційної скарги про те, що про порушення свого права Запорізький державний медичний університет довідався саме з акта перевірки від 15 липня 2015 року, тому позивач не пропустив строк позовної давності, є безпідставними, оскільки відповідно до пункту 12 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року № 367, обов`язок здійснювати чіткий контроль за своєчасним прибуттям випускників до місця проходження інтернатури та роботи покладено саме на керівників вищих медичних закладів.
Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної постанови, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками  апеляційного суду стосовно установлених обставин справи, містять посилання на факти, які були предметом дослідження й оцінки апеляційним судом, який їх обґрунтовано спростував. У силу вимог вищенаведеної статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що усуді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Запорізького державного медичного університету залишити без задоволення.
Постанову Запорізького апеляційного суду від 21 жовтня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                 Д. Д. Луспеник 

Судді:                                                                           І. А. Воробйова 

                                                                                       Б. І. Гулько

                                                                                        Р. А. Лідовець  

                                                                                        Ю. В. Черняк