ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 березня 2020 року

м. Харків
справа № 643/17109/19 

провадження № 22-ц/818/1736/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Бровченка І.О., Бурлака І.В.,

учасники справи:

позивач – Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», 
відповідач – ОСОБА_1 , 
розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2019 року, постановлене під головуванням судді Задорожної А.М., в залі суду в м. Харкові,-
в с т а н о в и в:
В жовтні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 26 487,33 грн. 
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2019 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції АТКБ «ПриватБанк» подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позві вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити.
В обґрунтування посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи. Висновки суду першої інстанції щодо недоведення факту надання відповідачу грошових коштів в розмірі, вказаному в позовній заяві, на виконання умов кредитного договору є необґрунтованими та спростовуються письмовою анкетою-заявою, яку було власноруч заповнено позивачем та якою встановлений розмір базової відсоткової ставки за користування кредитом, початкова сума ліміту тощо. Відсутність підпису відповідача на відповідних Тарифах, Умовах та Правилах не свідчить про те, що кредитний договір був неукладений. Підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, відповідач висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Суд першої інстанції необґрунтовано застосував правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки умови кредитування належним чином погоджені з відповідачем, що підтверджується підписаною ним довідкою про умови кредитування. Викладений в даній постанові висновок стосується іншої справи за інших правовідносин сторін. 
В додаткових поясненнях до апеляційної скарги позивач надав розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що сума заборгованості за тілом кредиту становить 12 898,59 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту – 5 689,42 грн., заборгованість за нарахованими відсотками – 0,00 грн., нарахована пеня за прострочене зобов`язання – 5 430,05 грн., пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн. – 731,78 грн. 
Відзиву на апеляційну скаргу не надано. 
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 30 січня 2020 року відповідно до ст. 369 ЦПК України розгляд справи був призначений в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с. 84). 
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України – в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що довідка про умови кредитування та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача, позивач не надав належних доказів, які підтверджують, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву. Суд керується лише тими умовами кредитного договору, до яких сторони дійшли згоди шляхом підписання заяви. В копії заяви відсутні відомості про домовленість сторін щодо розміру коштів, які надаються в кредит, процентів за користування кредитом, розміру неустойки за порушення зобов`язання. Позивачем не надано розрахунок, з якого вбачається розмір грошової суми, наданої в кредит. 
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону та фактичним обставинам справи не відповідає. 
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17 жовтня 2019 року ОСОБА_1 власноруч було заповнено та підписано заяву про приєднання к Умовам та Правилам надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк». 
З заяви вбачається, що ОСОБА_1 висловила свою згоду на те, що дана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, просить відкрити рахунок та надати зазначені в заяві послуги, зокрема кредитну картку з сумою кредитного ліміту, що дорівнює 800,00 грн. (а.с. 13). 
АТ КБ «ПриватБанк» надано до суду довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка не містить підпису відповідача (а.с. 14). 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно ч.1 ст. 626 та ч.1 ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Відповідно до абз. 2 ч.1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Згідно ч.1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 
Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. 
Відповідно до ч.1 та 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. 
Частиною 1 статті 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 
За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. 
Згідно ч.1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такий самій сумі або речі, визначені родинними ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. 
Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 
Відповідно до ч.1 та 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. 
Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. 
З правового аналізу зазначених норм вбачається, що у разі укладення кредитного договору, він підлягає підпису сторонами, всі істотні умови договору повинні бути узгоджені позичальником та позикодавцем, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). 
В обґрунтування зазначених позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» надало до суду першої інстанції витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с.15-29). 
АТ КБ «Приватбанк» надало до суду апеляційної інстанції уточнений розрахунок, з якого вбачається, що сума заборгованості за тілом кредиту становить 12 898,59 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту – 5 689,42 грн., заборгованість за нарахованими відсотками – 0,00 грн., нарахована пеня за прострочене зобов`язання – 5 430,05 грн., пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн. – 731,78 грн. 
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч 1. ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Метою судового доказування є всебічне, повне, об`єктивне з`ясування всіх обставин, що мають істотне значення для правильного розгляду і вирішення справи. Обов`язок забезпечити в ході провадження повноту доказового матеріалу, що дозволяє встановити істину у справі в цивільному процесі, покладений на сторони, інших юридично заінтересованих у вирішенні справи осіб та суд.
У зазначеній нормі закріплюється головний елемент змагального початку цивільного процесу - кожній заінтересованій особі слід довести факти, які обґрунтовують її юридичну позицію.
Обов`язки сторін з доказування розподіляються таким чином: позивач повинен доказати факти, що свідчать про існування правовідносин, з приводу яких виник спір, і про порушення відповідачем прав і законних інтересів позивача; відповідач же повинен доказати ті факти, на які він посилається, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову.
В постанові Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
АТ КБ «Приватбанк» на виконання зазначених норм законодавства не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які беззаперечно свідчать про наявність заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання – в розмірі 5 430,05 грн., за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. – в розмірі 731,78 грн., штрафів (фіксована частина) – в розмірі 500,00 грн. та (процентна складова) – в розмірі 1 237,49 грн. 
В правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зазначено, що умови договору приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
В наданій до суду першої та апеляційної інстанції неналежної якості копії заяви про приєднання к умовам та правилам надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», підписаної ОСОБА_1 , відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її розміру.
АТ КБ «Приватбанк» пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, а саме: заборгованість за пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.
В обґрунтування зазначених позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» надало до суду апеляційної інстанції уточнений розрахунок, відповідно до якого нарахована пеня за прострочене зобов`язання становить 5 430,05 грн., пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн. – 731,78 грн.,штраф (фіксована частина) –500,00 грн. та (процентна складова) – 1 237,49 грн. 
Проте, АТ КБ «Приватбанк» не надано належних та допустимих доказів, на підставі яких можна беззаперечно встановити, що ОСОБА_1 були підписані Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, саме в тій редакції, що була надана позивачем до суду першої інстанції, а також довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду». 
З матеріалів справи не вбачається, що на час отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, надана позивачем довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку містили умови щодо сплати неустойки (пені, штрафів), а також розмір та порядок їх нарахування. 
Також колегія суддів вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин правові позиції, викладені в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), відповідно до якої роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, в якій зазначено, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Наданий позивачем до суду першої інстанції витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/, а також довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» не містять підпису ОСОБА_1 , тому їх не можна вважати частиною кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви. 
Матеріали справи не містять даних, з яких вбачається, що сторони досягли письмової згоди щодо ціни договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відмови у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 18 588,01 грн.
Суд першої інстанції в обґрунтування даних висновків зазначив, що копія заяви не містить відомостей про домовленість сторін щодо розміру коштів, які надаються в кредит, окрім цього, вказана заява не підтверджує факт надання позивачем та отримання відповідачем кредитних коштів.
Матеріали справи спростовують дані висновки суду першої інстанції. 
Відповідно до заяви, ОСОБА_1 надано кредитну картку з сумою кредитного ліміту 800,00 грн., базову процентну ставку встановлено на рівні 36 процентів з розрахунку 360 днів на рік, порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7 процентів від суми заборгованості. (а.с. 13). Дану заяву відповідачем було підписала власноруч, що свідчить про доведення позивачем факту укладення з відповідачем кредитного договору та отримання ОСОБА_1 кредитних грошових коштів. 
З наданих позивачем до суду першої та апеляційної інстанції письмових доказів беззаперечно вбачається, що сторонами під час укладення кредитного договору були узгоджені умови щодо кредитної суми та процентної ставки за користування кредитом. 
Висновок суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача за кредитним договором заборгованості за тілом кредиту не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам у справі.
Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за користування кредитом в розмірі 18 588,01 грн., з яких: сума заборгованості за тілом кредиту - 12 898,59 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту – 5 689,42 грн.
При цьому у задоволенні позову щодо стягнення пені та штрафів слід відмовити.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.
З матеріалів справи вбачається, що сума сплаченого позивачем судового збору за звернення до суду з позовом становить 1 921,00 грн., за подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції становить 2 881,50 грн. (а.с. 37, 71).
Сума судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк», та є пропорційною задоволеним позовним вимогам, становить 3 361,75 грн. (1 344,70 грн. – судовий збір за подання позовної заяви, 2 017,05 грн. – судовий збір за подання апеляційної скарги). 
Керуючись ст.ст. 367, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,–
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргуАкціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» – задовольнити частково.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2019 року– скасувати та ухвалити нове.
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 03 жовтня 2007 року у розмірі 18 588,01 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту –12 898,59 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту – 5 689,42 грн. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1344,70 грн.
В іншій частині позову – відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2017,05 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.
Головуючий:    Судді:	О.В. Маміна     І.О. Бровченко     І.В. Бурлака