Постанова
Іменем України                                       
27 травня 2020 року
м. Київ
справа № 405/4105/17
провадження № 61-38710св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі:  прокуратура Кіровоградської області, Державна казначейська служба України,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської області на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда, у складі судді Іванової Л. А.,                             від 14 листопада 2017 року, постанову Апеляційного суду Кіровоградської області, у складі колегії суддів: Чельник О. І., Дуковського О. Л., Письменного О. А., від 06 червня 2018 року.
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2017 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до прокуратури Кіровоградської області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди.
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, щовін безпідставно та незаконно тривалий час, а саме: у період з 22 серпня 2010 року по 19 грудня 2012 року, тобто понад 2 роки, обвинувачувався органами міліції та прокуратури Кіровоградської області у вчиненні тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, передбаченого частиною третьою статті 307 КК України - незаконне придбання, зберігання та перевезення особливо небезпечних наркотичних засобів у особливо великих розмірах, з метою збуту, та перебував під вартою, при цьому строк незаконного позбавлення свободи становив понад два роки або майже 28 місяців.
Інформація про закриття кримінального провадження постановою слідчого від 23 грудня 2013 року була ним отримана у березні 2017 року лише після направлення його захисником чергового запиту через Кіровоградську міську прокуратуру. Пізніше він довідався, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження від 23 грудня 2013 року була скасована прокурором 12 лютого 2014 року та 30 грудня 2015 року прокурором Кіровоградської місцевої прокуратури кримінальне провадження було закрито за тією ж підставою - пункт 2 частина перша статті 284 КПК України.
Позивач стверджував, що зазначені події були для нього вкрай стресовою (психотравмуючою) ситуацією, які внесли кардинальні зміни у звичний спосіб життя, призвели до руйнування значущих взаємовідносин з оточуючими людьми, моральних цінностей та довіри до людей. Порушення кримінальної справи та перебування в ув`язненні принижувало його честь та гідність, так як ставило під сумнів його людські якості - порядність, добре ім`я, сприяли суттєвому зниженню авторитету серед оточуючих, поваги та доброзичливого ставлення. Вказана ситуація перешкоджала у реалізації особливо значущої для кожної людини потреби у самоповазі та повазі з боку оточуючих, відобразилась на взаємовідносинах з різними людьми.
З урахуванням наведеного, збільшивши розмір позовних вимог, позивач просив стягнути на його користь за рахунок коштів Державного бюджету України 4 352 000, 00 грн моральної шкоди за період з 22 серпня 2010 року по 30 грудня 2015 року, що становить понад 5 років або 64 повних місяців. 
Ухвалою Ленінського районного суду міста Кіровограда від 14 листопада 2017 року провадження за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Кіровоградської області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди в частині стягнення за рахунок коштів Державного бюджету України компенсації майнової шкоди за втрачений заробіток у розмірі 89 600, 00 грн закрито.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 листопада  2017 року позов  ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 204 800, 00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, оскільки фактичний період тривалості кримінального провадження відносно ОСОБА_1 , перебування ОСОБА_1 під слідством та судом становить понад п`ять років або 64 повних місяці за період з 23 серпня 2010 року (з моменту затримання ОСОБА_1 в порядку статті 115 КПК України) по 30 грудня 2015 року (винесення постанови про закриття кримінального провадження від 30 грудня 2015 року відносно ОСОБА_1 на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України), відповідно мінімальний визначений законодавством розмір відшкодування моральної шкоди становить              204 800, 00 грн (64 місяці х 3 200, 00 грн).
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 06 червня          2018 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та прокуратури Кіровоградської області задоволено частково. 
Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 листопада        2018 року змінено в частині стягнення коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом їх списання з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 204 800, 00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині рішення районного суду залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що рішення районного суду в частині визначення розміру та підстав стягнення моральної шкоди відповідає вимогам статті 263 ЦПК України. Проте, при вирішенні спору судом першої інстанції було помилково стягнуто відшкодування моральної шкоди з Державної казначейської служби України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, оскільки Державна казначейська служба України не вчиняла жодних неправомірних дій відносно позивача, тому помилковим є стягнення з неї коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
У касаційній скарзі заступник прокурора Кіровоградської областіпросить рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 листопада      2017 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області                      від 06 червня 2018 року в частині стягнення моральної шкоди змінити, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди до 50 294, 00 грн, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що при вирішенні спору суди попередніх інстанцій не врахували вимоги пункту 3 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року, згідно з яким мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів і заробітної плати та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1 600, 00 грн. Крім того, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, неправильно визначив період перебування ОСОБА_1 під слідством та судом.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 17 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою заступника прокурора Кіровоградської області на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 листопада 2018 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 06 червня 2018 року.
16 квітня 2020 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 405/4105/17 розподілено судді-доповідачеві.
Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2020 року справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Кіровоградської області, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкодипризначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відзив на касаційну скаргу не надходив 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Відповідно до постанови про порушення кримінальної справи і прийняття її до свого провадження від 23 серпня 2010 року, винесеної слідчим СВ Кіровського РВ УМВС України в Кіровоградській області, порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за частиною третьою статті 307 КК України.
Згідно протоколу про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, 23 серпня 2010 року ОСОБА_1 був затриманий у порядку                   статті 115 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 307 КК України.
Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26 серпня         2010 року відносно ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.
Вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 березня              2011 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого частиною третьою статті 307 КК України, та йому призначено покарання у вигляді дев`яти років позбавлення волі, з конфіскацією особистого майна. Строк відбуття покарання обраховано з часу затримання, а саме з 23 серпня          2010 року. Запобіжний захід залишено утримання під вартою.
Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Кіровоградської області від 16 червня 2011 року зазначений вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22 березня 2011 року щодо ОСОБА_1 скасовано, кримінальну справу стосовно ОСОБА_1 повернуто прокурору Кіровського району м. Кіровограда для проведення додаткового розслідування. Запобіжний захід залишено тримання під вартою.
Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 лютого           2012 року кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 307 КК України, повернуто прокурору Кіровського району м. Кіровограда для організації додаткового розслідування, в ході якого належно та в повній мірі необхідно усунути недоліки слідства, встановлені та викладені в постанові суду. Запобіжний захід підсудному на період апеляційного оскарження залишено               попередній - утримання під вартою в слідчому ізоляторі м. Кіровограда.
Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 грудня       2012 року кримінальну справу по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 307 КК України, повернуто прокурору Ленінського району м. Кіровограда для організації та проведення додаткового розслідування, у ході якого необхідно провести слідчі дії, викладені у мотивувальній частині постанови. Запобіжний захід            ОСОБА_1 у вказаній кримінальній справі змінено з утримання під вартою на підписку про невиїзд.
Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Кіровоградської області від 19 березня 2012 року закрито апеляційне провадження за апеляційної скаргою прокурора на постанову Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19 грудня 2012 року про повернення кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_1 за частиною третьою статті 307 КК України на додаткове розслідування, у зв`язку з відмовою прокурора від своїх апеляційних вимог.
Відповідно до витягу з кримінального провадження № 12013120250001231, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05 квітня 2013 року, попередня правова кваліфікація протиправних дій - частина третя         статті 307 КК України, 22 серпня 2010 року біля СТО «Малібу» на Олександрійському шосе м. Кіровограда було зупинено автомобіль «Рено Логан», в салоні якого знаходився ОСОБА_1 , в ході проведення огляду автомобіля виявлено та вилучено речовину рослинного походження, яка згідно висновку спеціаліста є канабіс, загальною масою у висушеному вигляді 23887,4 г.
Постановою слідчого СВ Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області Захаренка М. Г. від 23 грудня 2013 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013120250001231 від 05 квітня 2013 року, закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 307 КК України. 
Постановою першого заступника прокурора м. Кіровограда Підлубного К. В. про скасування постанови про закриття кримінального провадження                від 12 лютого 2014 року постанову слідчого СВ Кіровоградського МВ УМВС України в Кіровоградській області Захаренка М. Г. від 23 грудня 2013 року про закриття кримінального провадження № 12013120250001231 скасовано, а кримінальне провадження направлено начальнику СВ Кіровоградського МВ УМВС України в області для організації досудового розслідування.
Постановою прокурора Кіровоградської місцевої прокуратури              Могильної О. М. про закриття кримінального провадження від 30 грудня 2015 року кримінальне провадження №12013120250001231, розпочате 05  квітня 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 307 КК України, відносно             ОСОБА_1 ., закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня                                2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», положеннями якого встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Частинами першою та другою статті 400 Цивільного процесуального кодексу України (тут і надалі у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги) визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно з пунктом 2 частини другої статті 1167 Цивільного кодексу України, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.
У частинах першій та другій статті 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 зазначеного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Таким чином, обґрунтованим є висновок судів попередніх інстанцій про те, що позивач має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди за рахунок держави.
Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується моральна шкода у наведених в статті 1 цього Закону випадках. 
Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. 
Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.
Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. При цьому визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.
Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частинами першою-другою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого в незміненій частині погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для відшкодування шкоди в порядку, визначеному Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суди виходили із засад розумності, виваженості та справедливості, врахували тривалість незаконного перебування під слідством та судом, застосування до позивача запобіжного заходу, що мало для позивача негативні наслідки.
Судами попередніх інстанцій правильно застосовано положення частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та визначено розмір відшкодування моральної шкоди із розрахунку мінімальної заробітної плати на час розгляду справи у суді першої інстанції у розмірі 3 200, 00 грн за 64 місяці у період з 23 серпня                2010 року по 30 грудня 2015 року перебування ОСОБА_1 під слідством і судом у зв`язку із притягненням до кримінальної відповідальності, визначивши відшкодування у розмірі 204 800, 00 грн. 
Такий висновок судів першої та апеляційної інстанцій узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 04 червня  2018 року у справі № 489/2492/17 (провадження № 61-8890св18),                           від 13 червня 2018 року у справі № 464/6863/16 (провадження № 61-10293св18), від 21 червня 2018 року у справі № 205/119/17 (провадження                            № 61-24700св18), від 25 липня 2018 року у справі № 607/14493/16-ц (провадження № 61-12051св18), від 19 вересня 2018 року у справі № 534/955/17 (провадження № 61-22539св18), від 19 грудня 2018 року у справі № 214/5262/15-ц (провадження № 61-34358св18), від 20 березня      2019 року у справі № 727/9472/16-ц (провадження № 61-19св17).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, оскільки суди правильно застосували до правовідносин нормиматеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшли обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення постановлені з порушенням норм матеріального і процесуального права та зводяться значною мірою до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу заступника прокурора Кіровоградської областізалишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14 листопада         2017 року в незміненій за результатами апеляційного перегляду частині та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 06 червня                  2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий              	Є. В. Синельников  	
Судді 	О. В. Білоконь   О. М. Осіян   	
 	С. Ф. Хопта	
 	 	
 	В. В. Шипович