Постанова
Іменем України
20 травня 2020 року 
м. Київ
справа № 186/408/17
провадження № 61-339св17
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач -ОСОБА_1 ,
відповідач -Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічногоакціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 23 червня 2017 року у складі судді Демиденко С. М.та ухвалу Апеляційного суду Дніпровської області від 14 листопада 2017 рокуу складі колегії суддів: Красвітної Т. П., Свистунової О. В., Пономарь З. М.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про захист прав споживачів та стягнення пені (неустойки) за неналежне виконання договору банківського вкладу.
Позов обґрунтований тим, що між  ОСОБА_1  та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладений депозитний договір. 
Відповідно до депозитного договору від 11червня 2016 року №SAMDNWFD0071198299301 (вклад «Стандарт» на 3 місяці) відповідач зобов`язаний нараховувати відсотки на суму вкладу, починаючи з дня, наступного за днем зарахування грошей до банку. Позивач зобов`язався поповнити рахунок в банку та не розривати договір до часу спливу строку на який його укладено. Банк  прийняв грошові кошти 11 червня 2016 року та зарахував на депозитний рахунок. 
Зазначений договір було укладено на 3 (три) місяці, час спливу строку його дії припадав на 12 вересня 2016 року та згідно зумовами договору термін його дії було продовжено з 14 вересня 2016 року знову на 3 (три) місяці і новою датою спливу строку дії договору на депозитне обслуговування було 15 грудня 2016 року. 
Згідно зумовами договору протягом 5 (п`яти) діб з дня спливу строку дії договору, в разі небажання продовження його дії з подальшим розірванням договору, позивач повинен був у приміщенні будь-якого відділення банку відповідача подати письмову або електронну заяву про розірвання договору. 
15 грудня 2016 року позивач прибув до відділення відповідача, яке розташоване у м. Першотравенську Дніпропетровської області на вул . Гагаріна, буд .1-а, та подав відповідну заяву про розірвання договору і повернення йому суми депозиту, а також нарахованих відсотків за весь час дії договору. Заяву прийняв працівник банку та оформив її в електронній формі із відповідним підтвердженням. 
Однак, належні грошові кошти 15 грудня 2016 року відповідач не повернув ні позивачу, ні шляхом зарахування на його картковий рахунок. 
16 грудня 2016 року позивач подав заяву про припинення договору вкладу та цього ж дня подав заяву про видачу йому готівкою 3 000,00 дол. США, які банк обіцяв видати 19 грудня 2016 року, що підтверджується смс повідомленням на телефон. 
Повернення коштів не відбулось, чим банк почав порушувати право власності позивача на повернення депозиту. 
Невиконанням свого обов`язку щодо своєчасного повернення належних грошей, тобто в день розірвання договору, відповідач порушив права  ОСОБА_1 на безперешкодне розпоряджання коштами на суму 7 169,01 дол. США та завдав йому моральних переживань та занепокоєння щодо можливого неповернення грошей взагалі. 
03 січня 2017 року відповідач повернув всі належні кошти через касу свого відділення. 
Порушення права позивача на безперешкодне користування та розпоряджання належними йому коштами відбулось з 15 грудня 2016 року до 03 січня 2017 року, що становить 19 діб. Загальний розрахунок суми пені: 19 діб х 3%, що дорівнює 57% за весь час порушення строку виконання грошового зобов`язання. Загальна сума невиконаного своєчасно грошового зобов`язання становить7 169,01 дол. США х 57% що дорівнює 4 086,34 дол. США. 
Просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на свою користь пеню (неустойку) в розмірі 4 086,34 дол. США.
Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 23 червня 2017 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпровської області від 14 листопада 2017 року, позов задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 106 326,30 грн у рахунок відшкодування пені за прострочення виконання зобов`язання за договором за № SAMDNWFD0071198299301, вклад «Стандарт», строковий на 3 місяці від 11 червня 2016 року. В іншій частині позову відмовлено. Проведено розподіл судового збору.
Задовольнивши позов частково, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач порушив права позивача, на його звернення від 15 грудня 2016 року щодо повернення всієї суми вкладу з відсотками банк відповідних дій в обумовлені договором строки не вчинив, грошові кошти повернув лише 03 січня 2017 року; місцевий суд правомірно стягнув суму коштів у розмірі 106 326,30 грн з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача, правильно здійснивши розрахунок пені за період прострочення повернення вкладу з 15 грудня 2016 року до 02 січня 2017 року включно (19 днів) відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», в розмірі 3% вартості заборгованості за кожен день прострочення.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У грудні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 23 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпровської області від 14 листопада 2017 року,просило скасувати оскаржувані судові рішення, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
21 лютого 2018 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі. Зупинено виконання рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 23 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпровської області від 14 листопада 2017 року до закінчення касаційного провадження. 
У березні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
Згідно з розпорядженням Верховного Суду від 14 квітня 2020 року № 1072/0/226-20 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», відповідно до пунктів 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30 (зі змінами та доповненнями), та рішенням зборів суддів Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.
Ухвалою Верховного Суду від 04 травня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушеннями норм процесуального права.
Суди не звернули уваги, що правовідносини, які виникли між сторонами, випливають із договору банківського вкладу та не є предметом регулювання Закону України «Про захист прав споживачів», ці відносини врегульовані главою 71 ЦК України та Законом України «Про банки та банківську діяльність».
Суди не врахували, що банк під час розміщення коштів як банківського вкладу не отримує жодної винагороди за користування такими коштами, а навпаки сплачує відсотки (дохід вкладника) за період їх використання. Отже, пункт 5 частини першої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» на спірні відносини не поширюється і суд першої інстанції необгрунтовано стягнув пеню у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги).
Суд першої інстанції помилково застосував до цих правовідносин висновки, викладені у постановах Верховного Суду України від 13 березня 2017 року у справі                          № 6-2128цс16, від 01 червня 2016 року у справі № 6-2558цс15, від 11 травня 2016 року у справі № 6-37цс16, оскільки вони стосуються інших правовідносин та обставин справи. Зазначені правові висновки висловлені у справах, в яких встановлено обставини ухилення та невиконання зобов`язань кредитором за договором на стадії неповернення вкладу. Однак у цій справі банк виконав свої зобов`язання перед позивачем, підстави для нарахування та стягнення пені відсутні.  
Суди не звернули уваги, що з 19 грудня 2016 року у банку запроваджено тимчасову адміністрацію, яку припинено з 22 грудня 2016 року.
Аргументи інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що оскаржувані рішення є законними, ухваленими з додержанням норм матеріального і процесуального права, просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Касаційна скарга у цій справі подана у грудні 2017 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги частково з таких підстав.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 11 червня 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладений договір № SAMDNWFD0071198299301, вклад «Стандарт» (далі - договір), строковий на 3 місяці з початковою сумою вкладу 5 000,00 дол. США із відсотковою ставкою на рівні 7,5% річних до 11 вересня 2016 року включно. Кошти банк прийняв 11 червня 2016 року та зарахував на депозитний рахунок (а. с. 6).
Згідно з пунктом 16 договору, якщо банк не перерахував кошти з депозиту на вклад позивача «До вимоги», вклад автоматично продовжується ще на один строк. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта до банку. Новий строк вкладу починається з дня, наступного за датою його припинення.
Відповідно до пункту 21 договору вклад строковий на 3 місяці від 11 червня 2016 року клієнт може затребувати вклад протягом 5 календарних днів після дати закінчення кожного строку вкладу. Дія договору закінчується з виплатою всієї суми вкладу разом із відсотками, належними відповідно до умов договору. Якщо закінчення строку вкладу припадає на вихідний день, то виплата суми вкладу відбувається в перший робочий для банку день.
Згідно з пунктом 22 договору, якщо протягом 5 календарних днів після дати закінчення строку вкладу клієнт потребує повернути частину вкладу, зобов`язання по вкладу між сторонами припиняються, і вклад повертається клієнту. При бажанні на залишкову суму клієнт може оформити вклад.
Строк вкладу за договором строковий на 3 місяці від 11 червня 2016 року було продовжено з дня, наступного за датою його припинення, а саме з 12 вересня 2016 року, ще на один тримісячний строк до 12 грудня 2016 року.
15 грудня 2016 року, після спливу строку вкладу з дотриманням п`ятиденного строку, встановленого пунктом 21 договору, позивач звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» (в робочий день банку) з вимогою повернення усієї суми вкладу в розмірі 7 138,41 дол. США разом з нарахованими відсотками у сумі 30,60 дол. США, що підтверджується випискою з картки/рахунку від 27 березня 2017 року (а. с. 7) та дублікатом сформованим для цієї операції, але не виконаної відповідачем, квитанцією (а. с. 8).
Фактично сума вкладу за договором була повернута ОСОБА_1 03 січня 2017 року, що підтверджується квитанцією від 03 січня 2017 року (а. с. 10).
Після закінчення строку дії договору банківського вкладу, укладеного 11 червня 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», позивач 15 грудня 2016 року звертався до установи банку з вимогою про повернення банківського вкладу та сплату нарахованих процентів, які банк вкладнику своєчасно не повернув.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2  Закону України «Про банки і банківську діяльність»).
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини третьої статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон) споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.
Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.
Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону, а саме сплату пені в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення.
Відповідні правові висновки викладено у постановах Верховним Судом України у постановах: від 01 червня 2016 року у справі № 6-2558цс15, від 28 вересня 2016 року у справі № 6-1699цс16, від 13 березня 2017 року у справі № 6-2128цс16.
Доводи касаційної скаційної скарги, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 13 березня 2017 року у справі № 6-2128цс16, від 01 червня 2016 року у справі № 6-2558цс15, від 11 травня 2016 року у справі № 6-37цс16 є необгрунтованими.
Оскільки відповідно до статей 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини п`ятої статті 10 Закону.
Відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.
Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження                            № 14-64цс19).
Оскільки фактично сума вкладу за договором була повернута ОСОБА_1 03 січня 2017 року, зазначені обставини сторонами не заперечуються, то суди виходили з того, що розрахунок пені за прострочення виконання грошового зобов`язання має обчислюватися з 15 грудня 2016 року до 02 січня 2017 року.
Проте, суди не звернули уваги, що рішенням Правління Національного банку України від 18 грудня 2016 № 498-рш/БТ у ПАТ КБ «ПриватБанк» запроваджено з 19 грудня 2016 року тимчасову адміністрацію.
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21 грудня 2016 року № 2897 у ПАТ КБ «ПриватБанк» з 22 грудня 2016 року припинено тимчасову адміністрацію та відкликано повноваження, делеговані уповноваженим особам Фонду на тимчасову адміністрацію у ПАТ КБ «ПриватБанк».
Таким чином, у період дії тимчасової адміністрації банк здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», частиною першою статті 1 якого встановлено правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банком, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку і його ліквідація.
Відповідно до пунктів 1, 3 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку.
За таких обставин стягнення пені протягом дії тимчасової адміністраціії з 19 грудня 2016 року до 22 грудня 2016 року не передбачено законом.
Отже, до стягнення підлягають 83 941,94 грн (7169,01 х 3% х 15 днів х 26,02 курс гривні) 
Таким чином, судові рішення підлягають зміні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).
Доводи наведені у касаційній скарзі є аналогічними доводам апеляційної скарги, вже були предметом дослідження та оцінки судом апеляційної інстанції, зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи.
Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частин першої та четвертої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Перевіривши в межах касаційної скарги правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає за необхідне судові рішення змінити, зменшити суму пені за неналежне виконання договору банківського вкладу, за вирахуванням 4 днів - період дії тимчасової адміністрації.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Розмір задоволених вимог - 83 941,94 грн, розмір судового збору, що підлягав сплаті при зверненні до суду з цим позовом - 1 063,26 грн.
З урахуванням задоволених позовних вимог до суду апеляційної інстанції необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 1 237,50 грн, до касаційної інстанції - 1 350,00 грн. Отже, з ПАТ КБ «ПриватБанк» у дохід держави підлягає стягненню судовий збір у 350,46 грн.
Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі  колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 23 червня 2017 рокута ухвалу Апеляційного суду Дніпровської області від 14 листопада 2017 року змінити, зменшивши суму стягнення до 83 941 (вісімдесят три тисячі дев`ясот сорок одна) грн 94 коп.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у дохід держави судовий збір у розмірі 350 (триста п`ятдесят) грн 46 коп. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                               О. В. Ступак
Судді:                                                                                                           І. Ю. Гулейков
                                                                                                                      А. С. Олійник 
                                                                                                                      С. О. Погрібний
                                                                                                                      В. В. Яремко