ПОСТАНОВА
Іменем України

05 березня 2020 року 
Київ
справа №520/4152/19
адміністративне провадження №К/9901/35598/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Дашутіна І.В.,
суддів: Шишова О.О.,  Яковенка М.М., 
розглянув в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу шукача притулку в Україні громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.07.2019 у складі судді Панченко О.В. та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2019 у складі колегії суддів: Подобайло З. Г., Бартош Н. С., Катунова В. В.  у справі №520/4152/19 за позовом шукача притулку в Україні громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про скасування рішення і наказу, зобов`язання вчинити певні дії, - 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:
1.           ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної міграційної служби України, в якому просив:
-          скасувати рішення Державної міграційної служби України від 12.04.2019                      № 51-19;
- скасувати наказ Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 16.11.2018 № 343;
- зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області прийняти рішення про оформлення документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту стосовно ОСОБА_1 .
2. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.07.2019 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
2.1. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2019 апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.
3.          Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено:
3.1. Громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , в листопаді 2018 року звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області із заявою-анкетою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (далі - заява), у зв`язку з побоюванням стати жертвою переслідувань та ув`язнення через політичні причини, а також у зв`язку з систематичним порушенням прав людини в країні походження - Республіки Бангладеш.
3.2. У підтвердження обґрунтованості звернення за захистом в Україні позивач надав Головному управлінню Державної міграційної служби в Харківській області наступні документи: нотаріально засвідчений переклад двох сторінок паспорта серії НОМЕР_1 , виданий Департаментом імміграції та паспорт/Дакка 08.10.2014, строком дії до 07.10.2019; протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МХК №123430, складений УДМС України в Харківській області 23.08.2018; постанова про накладення адміністративного стягнення серії ПН МХК № 123430, складена УДМС України в Харківській області 23.08.2018; квитанція про сплату адміністративного штрафу від 27.08.2018; довідка від 25.10.2018 № 388, видана КНП «Обласний протитуберкульозний диспансер №1»; лист УВКБ ООН від 05.09.2018; інформацію по країні походження на 8 аркушах.
3.3. Під час процедури розгляду заяви стосовно позивача встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином Народної Республіки Бангладеш, ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце народження та постійного проживання - м. Силхет, Народна Республіка Бангладеш; за національністю бенгалець; за віросповіданням - мусульманин; одружений, має неповну середню освіту; не військовозобов`язаний, військову службу не проходив; за професією водій.
3.4. Повітряним шляхом вилетів з м. Дакка (Народна Республіка Бангладеш), і з пересадкою в м. Дубай (Об`єднані Арабські Емірати) 26.06.2018 легально, позивач прибув до м. Москва (Російська Федерація).
3.5. У подальшому, 08.07.2018 нелегально перетнув державний кордон України, без документів, поза пунктами пропуску державного кордону України.
3.6. Із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Державної міграційної служби у Харківській області 29.10.2018, лише через 4 місяців після незаконного перетину державного кордону України.
3.7. Водночас, судами встановлено, що ні позивач, ні члени його родини ніколи не перебували в жодних політичних, релігійних, військових, етнічних, громадських організаціях, їх доручення не виконували, в акціях участі не брали. Не має жодних доказів та документів, які би підтверджували факти переслідування або погрози переслідування. До приїзду в Україну перебував у третій безпечній країні - Російській Федерації, де за захистом не звертався.
3.8. Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області заява позивача була прийнята до розгляду. Із позивачем проведена співбесіда, що підтверджується копією протоколу співбесіди від 09.11.2018 № 2018 КН 0072, наявним в матеріалах справи.
3.9. За результатами розгляду матеріалів справи позивача відповідачем прийнято наказ від 16.11.2018 № 343 про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, на підставі частини шостої статті 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» як особі, заява якої є очевидно необґрунтованою, тобто у заявника відсутні умови, передбачені пунктами 1, 13 частини першої статті 1 вказаного Закону.
3.10. Повідомленням від 16.11.2018 № 96 позивача повідомлено про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
3.11. Не погоджуючись з рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області позивач оскаржив його до Державної міграційної служби України.
3.12. Рішенням від 12.04.2019 № 51-19 Державна міграційна служба України відхилено скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 від 22.11.2018 на наказ Головного управління Державної міграційної  служби України в Харківській області від 16.11.2018 № 343 про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
3.13. Повідомленням від 12.04.2019 №40 позивача повідомлено про відхилення скарги на рішення територіального органу Державної міграційної служби України про відмову в оформленні документів для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
3.14. Вважаючи, що вказані рішення порушують права та законні інтереси, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.
4. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, вказав на те, що правовою підставою для прийняття спірного рішення є відсутність умов, передбачених пунктами 1 та 13 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту». Крім того, судами встановлено, що долучені до заяви-анкети документи, жодним чином не підтверджують заявлених ОСОБА_1 , зокрема не надано жодних документів, що посвідчують його особу та громадянство, крім фотокопії двох сторінок свого закордонного паспорта. Також судами було зазначено про те, що Бангладеш не відбувається жодних військових, політичних конфліктів, а також конфліктів на релігійному, національному чи мовному підґрунті, політична і економічна ситуації є стабільними. Вказане в сукупності слугувало підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:
5.          Позивачем подано касаційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. 
5.1.Доводи касаційної скарги, грунтуються на тому, що судами першої та апеляційної інстанцій помилково зроблено висновок про відсутність підстав для визнання заявника таким, що має статус біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, оскільки не було надано оцінки інформації про країну походження. Крім того, позивач вказує, що ним надано всю наявну інформацію, яка підтверджує його побоювання за власне життя, проте судами взято до уваги лише доводи відповідача у справі.
6. Відповідем подано відзив на касаційну скаргу, в якому орган міграційної служби просить залишити вимоги скаржника без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін. Доводи відповідача зводяться до того, що заявник нелегально прибув до України та не звертався за захистом своїх прав протягом тривалого часу, а після подання заяви - не надав достатньо інформації для встановлення обставин загрози його життю та здоров`ю у разі повернення до країни походження. 
                                                                      МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Норми права, якими керувався суд касаційної інстанції та висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги:
7. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
8. Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту в Україні визначено  Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» від 08.07.2011 № 3671-VI  (надалі - Закон № 3671-VI).
9. За змістом  статті 1 Закону № 3671-VI, біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.
10. Поняття «біженець» включає в себе чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути надано статус біженця, а саме: 1) знаходження особи за межами країни своєї національної належності, або за межами країни свого колишнього місця проживання; 2) наявність обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; 3) такі побоювання мають бути пов`язані з ознаками расової належності, релігії, національності (громадянства), належності до певної соціальної групи, політичних поглядів; 4) неможливістю або небажанням особи користуватися захистом країни походження внаслідок таких побоювань.
11. Згідно із пунктом 13 частини першої  статті 1 Закону № 3671-VI  особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967  року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.
12. Відповідно до пункту 4 частини першої  статті 6 Закону № 3671-VI не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні.
13. Крім того, положеннями статті 9 Закону № 3671-VI визначено порядок розгляду заяви після прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
14. Так, розгляд заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом двох місяців з дня прийняття рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Строк розгляду може бути продовжено уповноваженою посадовою особою центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, за вмотивованим поданням працівника, який розглядає заяву, але не більш як до трьох місяців.
15. Працівником центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, проводяться співбесіди із заявником або його законним представником, які мають на меті виявити додаткову інформацію, необхідну для оцінки справжності фактів, повідомлених заявником або його законним представником.
16. Співбесіда із заявником проводиться за правилами, встановленими частинами другою і третьою статті 8 цього Закону.
17. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, спільно з органами Служби безпеки України проводить перевірку обставин, за наявності яких заявника не може бути визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до абзаців другого - четвертого частини першої статті 6 цього Закону.
18. У разі виникнення сумнівів щодо достовірності інформації, поданої заявником, необхідності у встановленні справжності і дійсності поданих ним документів центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, має право звертатися з відповідними запитами до органів Служби безпеки України, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань громадян, які можуть сприяти встановленню справжніх фактів стосовно особи, заява якої розглядається.
19. Після вивчення документів, перевірки фактів, повідомлених особою, яка подала заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, готує письмовий висновок щодо визнання або відмови у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
20. Особова справа заявника разом з письмовим висновком надсилається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, для прийняття остаточного рішення за заявою.
21. За змістом частини п`ятої статті 10 Закону № 3671-VI, за результатами всебічного вивчення і оцінки всіх документів та матеріалів, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, приймає рішення про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
22. Відповідно до пунктів 45, 66 Керівництва з процедур і критеріїв визначення статусу біженця Управління Верховного комісару ООН у справах біженців особа, яка клопоче про отримання статусу біженця, повинна вказати переконливу причину, чому вона особисто побоюється стати жертвою переслідування. Для того, щоб вважатися біженцем, особа повинна надати свідчення повністю обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за конвенційними ознаками.
23. Згідно з Позицією УВКБ ООН «Про обов`язки та стандарти доказів у біженців» 1998 року факти в підтвердження заяв біженців визначаються шляхом надання підтвердження або доказів викладеного. Докази можуть бути як усні, так і документальні. Загальними правовими принципами доказового права обов`язок доказу покладається на особу, яка висловлює це твердження.
24. Таким чином, у заяві про надання статусу біженця заявник повинен довести достовірність своїх тверджень і точність фактів, на яких ґрунтується його заява.
25. Згідно з пунктом 5 статті 4 Директиви Ради Європейського Союзу «Щодо мінімальних стандартів для кваліфікації громадян третіх країн та осіб без громадянства як біженців або як осіб, що потребують міжнародного захисту за іншими причинами, а також суті захисту, що надається» від 27.04.2004 № 8043/04 заяви є обґрунтованими, якщо виконуються такі умови: заявник зробив реальну спробу обґрунтувати свою заяву; усі важливі факти, що були в його розпорядженні, були надані, і було задовільне пояснення відносно будь-якої відсутності інших важливих фактів; твердження заявника є зрозумілими та правдоподібними і не протирічать конкретній та загальній інформації за його справою; заявник подав свою заяву про міжнародний захист як можливо раніше, якщо заявник не зможе довести відсутність поважної причини для подання такої заяви; встановлено, що вцілому заявник заслуговує довіри.
26. Надаючи оцінку твердженню скаржника про те, що  судами попередніх інстанцій не було надано належної оцінки його доводам щодо побоювань за своє життя, колегія суддів зазначає наступне.
27. Матеріалами справи підтверджено, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження Народна Республіка Бангладеш, область Силхет, село Хилалпур, де проживав разом з дружиною та дочкою.
28. Також, у матеріалах адміністративної справи міститься інформація, зафіксована зі слів заявника, що він має неповну середню освіту, невійськвозобов`язаний. У 2009 році коли він працював водієм в селищі Хілалпур та їхав в місто Сілхет, представники партії АМ Лига висадили його на вулиці з машини та вдарили ножем по нозі. Вдруге, в 2009 році (через 4-5 місяці після першого віпадку), представники партії АМ Лига Г хотіли пограбувати заявника, проте у нього нічого не було, тому вони вдарили його кулаком 2-3 рази по обличчю.
29. На підставі відомостей, відображених у протоколі співбесіди від 09.11.2018, судами встановлено, що заявник повідомив, що з 2012 по 2018 рік працював вантажником в місті Дубай (Об`єднані Арабські Емірати), а після повернення з міста Дубаї заявник вирішив поїхати до України.
30. Крім того, заявник повідомив, що він 22.06.2018 літаком вилетів з м. Дакка (Бангладеш) і, зпересадкою у м. Дубай (Об`єднані Арабські Емірати), 22.06.2018 прибув до м. Москва, де в подальшому прожив 15 днів. Позивач також зазначив, що у подальшому опинився в Україні, в місті Полтаві, де познайомився зі своїми друзями бангладешцями ОСОБА_9, ОСОБА_13 , ОСОБА_14, ОСОБА_15 з якими приїхав до Харкова та проживав 2,5 місяці в хостелі в місті Харкові.
31. Судами враховано, що особисто із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області 29.10.2018, тобто через 4 місяці після перетину кордону. 
32. Разом з тим, із матеріалів справи судами встановлено що кордон з Україною заявник перетнув нелегально, без візи, що відповідно до положень частини другої статті 5 Закону №3671-VI покладає на особу, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в`їзду в Україну обов`язок без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
33. Саме порушення зазначеного вище обовязку слугувало підставою для складення протоколу про адміністративне правопорушення ПР МХК 123430 від 23.08.2018.
34. Водночас, як встановлено судами попередніх інстанцій, під час звернення із заявою від 29.10.2018 про отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, позивач, серед іншого, надав ксерокопію сторінок паспорту серії НОМЕР_1 з перекладом та повідомив, що його можуть атакувати, катувати, переслідувати люди з бокуправлячої партії Народної Республіки Бангладеш.
35. Оцінюючи долучену до анкети ксерокопію паспорта, судами встановлено, що зазначені документи є фотокопією двох сторін закордонного паспорта, яка не дозволяє в повній мірі встановити внесені до нього дані, проте переклад на українську мову містить всі дані сторінки з фотокарткою власника, що дає підстави стверджувати про наявність у заявника оригіналу документа. Стосовно надання оригіналу документа, що посвідчує особу, заявником було зазначено про те, що його було відібрано в Російській Федерації людиною, яка переправила його до України.
36. Щодо обставин про місце народження, зі слів заявника та вказівки на карті, було встановлено, що він мешкав у АДРЕСА_1, що відповідає наступним даним: АДРЕСА_1 , що відповідає інформації з відкритих джерел про зазначену місцевість.
37. Також під час співбесіди заявником було надано інформацію про місце навчання (селище Hathimganj) та деякі географічні особливості місцевості, що дає підстави стверджувати про доведеність заявником країни та місця свого походження.
38. Проте, у заяві-анкеті від 29.10.2018 ОСОБА_1 повідомляє, що приїхав до України та просить визнати його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та зазначив, що він працював водієм в 2009 році в селищі Хілалпур та їхав в місто Сілхет, представники партії АМ Лига висадили його на вулиці з машини та вдарили ножем по нозі. Вдруге, в 2009 році (через 4-5 місяці після першого віпадку), представники партії АМ Лига хотіли пограбувати заявника, проте у нього нічого не було, тому вони вдарили його кулаком 2-3 рази по обличчю. 
39. Проте, на питання про те, як саме він встановив що ці люди були з партії АМ Лига , заявник під час співбесіди не пояснив, як саме дійшов до такого висновку. 
40. Також, відповідно до протоколу від 09.11.2018, позивач під час співбесіди зазначив, що офіційно не був членом жодної партії.
41. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази та документи, які би підтверджували факти переслідування або погрози переслідування, натомість позивачем зазначено, що він залишив територію Народної Республіки Бангладеш добровільно, без будь-яких затримань та проблем в пропускному пункті аеропорту в м. Дакка.
42. Також судами попередніх інстанцій було встановлено, що ні позивач, ні члени його родини ніколи не перебували в жодних політичних, релігійних, військових, етнічних, громадських організаціях, їх доручення не виконували, в акціях участі не брали. 
43. Крім того, важливим є також та обставина, що до приїзду в Україну перебував у третій безпечній країні - Російській Федерації, де за захистом не звертався. 
44. Вказане в сукупності свідчить про те, що побоювання позивача стати жертвою переслідувань не підтверджуються достовірними доводами.  
45. Вказане в сукупності дає підстави вважати, що причини та обставини, за яких заявник покинув країну громадянської належності не є такими, що підпадають під перелік підстав для визнання біженцями або особами, які потребують додаткового захисту в Україні відповідно до умов, що передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 13 Законом № 3671-VI.
46. Окрім того, загальна ситуація у країні походження позивача не надає безумовних підстав для визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. 
47. З огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини, враховуючи зібрану та проаналізовану інформацію щодо країни походження позивача, а також щодо повідомлених ним обставин, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що міграційним органом ухвалено законне та обґрунтоване рішення про відмову у визнанні Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
48. Доводи позивача про порушення судами норм матеріального та процесуального права судом відхиляються як такі, що не знайшли свого підтвердження. Інші доводи зводяться до переоцінки встановлених у справі обставин.
49. При цьому, за змістом частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
50. Частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
51. З огляду на наведене, касаційна скарга виконавчого громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.
52. Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,-
ПОСТАНОВИВ:
53. Касаційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 залишити без задоволення.
54. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.07.2019 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 20.11.2019 у справі № 520/4152/19 за позовом шукача притулку в Україні громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України про скасування рішення і наказу, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.
55.Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Суддя-доповідач                                                                                      І.В. Дашутін

Судді                                                                                                          О.О. Шишов

                                                                                                                        М.М. Яковенко