ПОСТАНОВА
Іменем України

20 травня 2020 року 
Київ
справа №826/1798/16
адміністративне провадження №К/9901/18034/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шишова О.О., 
суддів: Дашутіна І.В., Яковенка М.М., 

розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції справу 
за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про зобов`язання вчинити дії, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 07.11.2017, прийняту у складі колегії суддів: Бабенка К.А. (головуючий), Кузьменка В.В., Степанюка А.Г.
І. Суть спору
1. У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Оокружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області (далі - ГУ ПФУ в Київській області), в якому просив суд:
1.1. - визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУ ПФУ в Київській області від 04.01.2016 №2-о в частині дати звільнення позивача з посади головного спеціаліста сектору з питань запобігання та виявлення корупції управління внутрішнього аудиту ГУ ПФУ в Київській області з 04.01.2016 року; 
1.2. - зобов`язати відповідача надати позивачу 16 календарних днів основної щорічної відпустки та 15 календарних днів додаткової щорічної відпустки з урахуванням стажу державної служби; 
1.3. -  зобов`язати відповідача надати позивачу 14 календарних днів додаткової відпустки із збереженням заробітної плати, передбаченої статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», статтею 162 Закону України «Про відпустки» як інваліду війни; 
1.4. - зобов`язати відповідача надати позивачу 14 робочих днів додаткової відпустки із збереженням заробітної плати, передбаченої пунктом 22 статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1; 
1.5. - зобов`язати відповідача внести зміни до наказу від 04.01.2016 №2-0 щодо дати звільнення, вказавши датою звільнення позивача останній день відпустки; 
1.6. - зобов`язати відповідача внести зміни до запису №19 у трудовій книжці позивача щодо дати звільнення, вказавши датою звільнення останній день відпустки. 
2. Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначив, що наказом начальника ГУ ПФУ в Київській області від 04.01.2016 №2-о його звільнено з посади головного спеціаліста сектору з питань запобігання та виявлення корупції управління внутрішнього аудиту, з підстав передбачених Законом України «Про очищення влади» пунктом 72 частини першої статті 36 КЗпП України.
3. Позивач уважає, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного наказу порушено порядок звільнення позивача, що призвело до порушення права позивача на отримання відпустки у разі звільнення, відновити яке позивач може лише в судовому порядку.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
4. Судами попередніх інстанцій установлено, що наказом ГУ ПФУ в Київській області «Про призначення на посаду» від 22.06.2012 №197-о ОСОБА_1 призначений на посаду головного спеціаліста сектору з питань запобігання та виявлення корупції з 10 рангом державного службовця, присвоєним за попереднім місцем роботи, VI категорія посад.
5. Наказом начальника ГУ ПФУ в Київській області «Про призначення ОСОБА_1 » від 30.07.2015 №163-о позивача призначено на посаду головного спеціаліста сектору з питань запобігання та виявлення корупції управління внутрішнього аудиту ГУ ПФУ в Київській області, увільнивши з посади головного спеціаліста сектору з питань запобігання та виявлення корупції.
6. 07.12.2015 під час перебування у відпустці позивачем подано за місцем роботи заяву, якою відповідно до статті 4 Закону України «Про очищення влади» він повідомив про те, що до нього застосовується заборона, передбачена статтею 1 Закону України «Про очищення влади», у зв`язку з чим він підлягає звільненню.
7. Листом від 26.01.2016 №471/08 відповідач підтвердив, що у відповідності до Закону України «Про очищення влади» 07.12.2015 позивачем подано заяву про те, що до нього застосовується заборона визначена частиною третьою   статті 1 Закону України «Про очищення влади».
8. 31.12.2015 позивач після відпустки приступив до виконання своїх службових обов`язків.
9. Перебуваючи на роботі 04.01.2016 о 16 годині 30 хвилин він подав своєму безпосередньому керівникові завідувачу сектором з питань запобігання та виявлення корупції ОСОБА_2 заяву про те, що він бажає використати відпустки при звільненні тривалістю 44 календарних дні з 04.01.2016 відповідно до статті 3 Закону України «Про відпустки».
10. 05.01.2016 позивачеві видано листок непрацездатності серії АГЧ №662461 , відповідно до якого ОСОБА_1 перебував на лікарняному з 05.01.2016 по 10.01.2016 та мав стати до роботи 15.01.2016.
11. Наказом начальника ГУ ПФУ в Київській області «Про звільнення ОСОБА_1 » від 04.01.2016 №2-о позивача звільнено з посади головного спеціаліста сектору з питань запобігання та виявлення корупції управління внутрішнього аудиту, з підстав передбачених Законом України «Про очищення влади» пункт 72 частини першої статті 36 КЗпП України на підставі заяви ОСОБА_1 .
12. Наказом від 04.01.2016 №2-о наказано також виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за частину основної щорічної відпустки тривалістю 16 календарних днів за період роботи з 22.06.2015 по 04.01.2016 та грошову компенсацію за додаткову оплачувану відпустку з урахуванням стажу державної служби тривалістю 15 календарних днів за період роботи з 22.10.2015 по 04.01.2016.
13. Наказ відповідача від 04.01.2016 №2-о містить власноручний напис позивача про те, що він ознайомлений з наказом та не згоден з ним у зв`язку з порушенням положення статті 3 Закону України «Про відпустки».
14. 15.01.2016 після виходу з лікарняного йому вручено наказ про звільнення від 04.01.2016 №2-о та трудову книжку.
15. Не погоджуючись з такими діями відповідача позивач звернулася до суду з цим позовом за захистом своїх прав.
ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
16. Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 20.09.2017 адміністратиний позов задовольнив повністю.
17. Ухвалюючи таке рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що не надання позивачеві при звільненні невикористаних відпусток на підставі заяви позивача від 04.01.2016 та не зазначення днем звільнення останній день відпустки є порушенням гарантованих законодавством прав позивача та, як наслідок, порушенням порядку звільнення ОСОБА_1 , у зв`язку з чим позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.
18. Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 07.11.2017 рішення суду першої інстанції скасував, ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив повністю. 
19. Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із положень статті 4 Закону України «Про очищення влади», відповідно до якої подання заяви, у якій особа повідомляє про те, що до неї застосовується заборона, зазначена у частині третій або четвертій статті 1 цього Закону, є підставою для звільнення особи із займаної посади не пізніш як на третій день після подання такої заяви та застосування до неї відповідної заборони.
IV. Касаційне оскарження
20. У касаційні скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення цього суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції
21. У доводах касаційної скарги позивач, зокрема, вказує, що до спірних правовідносин застосуванню підлягали положення статті 3 Закону України «Про відпустки», відповідно до якої йому мали б бути надані невикористані дні відпустки, а датою його звільнення мав би бути останній день відпустки.
22. У письмових запереченнях на касаційну скаргу відповідач зазначає, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, винесене на підставі всебічного та повного дослідження матеріалів та обставин справи, доводи ж касаційної скарги висновків цього суду не спростовують.
V. Релевантні джерела права й акти їх застосування
23. Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
24. Державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи, встановлює Закон України від 15.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР).
25. Відповідно до частин першої та третьої статті 2 Закону № 504/96-ВР право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство).
26. Право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.
27. невикористану відпустку з наступним звільненням. Датою звільнення в цьому разі є останній день відпустки.
28. Частинами першою та четвертою статті 24 Закону № 504/96-ВР установлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.
29. За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні.
30. Аналогічні положення містяться у статті 83 Кодексу законів про працю України.
31. Відповідно до статті 74 Кодексу законів про працю України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.
32. Відповідно до частини другої статті 1 Закону України від 16.09.2014 №1682-VII «Про очищення влади» (далі - Закон №1682-VII), очищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_3 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.
33. Згідно з частиною першою статті 4 Закону №1682-VII, особи, які перебувають на посадах, визначених у пунктах 1 - 10 частини першої статті 2 цього Закону, подають керівнику або органу, зазначеному у частині четвертій статті 5 цього Закону, власноручно написану заяву, у якій повідомляють про те, що до них застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, або повідомляють про те, що до них не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону (далі - заява).
34. Відповідно до частини третьої статті 4 Закону №1682-VII, зокрема подання заяви, у якій особа повідомляє про те, що до неї застосовується заборона, зазначена у частині третій або четвертій статті 1 цього Закону, є підставою для звільнення особи із займаної посади не пізніш як на третій день після подання такої заяви та застосування до неї відповідної заборони.
VI. Оцінка Верховного Суду
35. Як убачається із встановлених судами обставин справи наказом ГУ ПФУ в Київській області «Про призначення на посаду» від 22.06.2012 №197-о ОСОБА_1 призначений на посаду головного спеціаліста сектору з питань запобігання та виявлення корупції з 10 рангом державного службовця, присвоєним за попереднім місцем роботи, VI категорія посад.
36. Наказом начальника ГУ ПФУ в Київській області «Про призначення ОСОБА_1 » від 30.07.2015 №163-о позивача призначено на посаду головного спеціаліста сектору з питань запобігання та виявлення корупції управління внутрішнього аудиту ГУ ПФУ в Київській області, увільнивши з посади головного спеціаліста сектору з питань запобігання та виявлення корупції.
37. 16.10.2014 набрав чинності Закон №1682-VII, відповідно до частини другої статті 1 якогоочищення влади (люстрація) здійснюється з метою недопущення до участі в управлінні державними справами осіб, які своїми рішеннями, діями чи бездіяльністю здійснювали заходи (та/або сприяли їх здійсненню), спрямовані на узурпацію влади Президентом України ОСОБА_3 , підрив основ національної безпеки і оборони України або протиправне порушення прав і свобод людини, і ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; відкритості, прозорості та публічності; презумпції невинуватості; індивідуальної відповідальності; гарантування права на захист.
38. 07.12.2015 під час перебування у відпустці ОСОБА_1 подав за місцем роботи заяву, якою відповідно до статті 4 Закону України «Про очищення влади» він повідомив про те, що до нього застосовується заборона, передбачена статтею 1 Закону України «Про очищення влади», у зв`язку з чим він підлягає звільненню.
39. Згідно з пунктом 72 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України, підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені Законом України «Про очищення влади».
40. Відповідно до частини третьої статті 4 Закону №1682-VII, зокрема подання заяви, у якій особа повідомляє про те, що до неї застосовується заборона, зазначена у частині третій або четвертій статті 1 цього Закону, є підставою для звільнення особи із займаної посади не пізніш як на третій день після подання такої заяви та застосування до неї відповідної заборони.
41. Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач не оскаржує правомірність свого звільнення та погоджується з мотивами свого звільнення відповідно до норм Закону України «Про очищення влади».
42. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що у цьому випадку Закон України «Про очищення влади» є спеціальним законом, який визначає спеціальну процедуру звільнення. 
43. Положеннями вказаного Закону передбачений строк звільнення особи, яка подала заяву про застосування до неї заборони, передбаченою статтею 1 Закону №1682-VII, а саме: не пізніше як на третій день після подання такої заяви.
44. 31.12.2015 позивач після відпустки приступив до виконання своїх службових обов`язків, а 04.01.2016 він подав своєму безпосередньому керівникові завідувачу сектором з питань запобігання та виявлення корупції ОСОБА_2 заяву про те, що він бажає використати відпустки при звільненні тривалістю 44 календарних дні з 04.01.2016 відповідно до статті 3 Закону України «Про відпустки».
45. До загального відділу або приймальні керівника цю заяву не надано, а розглядом заяви позивача про відпустку займалась начальник відділу персоналу та організаційно-інформаційної роботи.
46. З 05.01.2016 по 10.01.2016 позивач перебував на лікарняному та мав стати до роботи 15.01.2016, що підтверджується Листком непрацездатності серії АГЧ №662461 (а.с.20).
47. 15.01.2016 йому вручено Наказ про звільнення від 04.01.2016 №2-о.
48. За таких обставин та правового регулювання Верховний Суд підтримує висновки суду апеляційної інстанції про відсутність правових підста для задоволення адміністративного позову.
49. Крім того, як установлено судами та вбачаєься з матеріалів справу наказом від 04.01.2016 №2-о наказано виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за частину основної щорічної відпустки тривалістю 16 календарних днів за період роботи з 22.06.2015 по 04.01.2016 та грошову компенсацію за додаткову оплачувану відпустку з урахуванням стажу державної служби тривалістю 15 календарних днів за період роботи з 22.10.2015 по 04.01.2016.
50. З аналізу наведеного, Верховний Суд констатує, що оскаржуване судове рішення ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суд апеляційної інстанції під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
51. Доводи касаційної скарги таких висновків судів не спростовують і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.
52. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
VII. Судові витрати
53. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд
п о с т а н о в и в :
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 7 листопада 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

Головуючий                                                                                              О.О. Шишов
Судді                                                                                                           І.В. Дашутін
                                                                                                                   М.М. Яковенко