ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/6442/19                                                         Головуючий у 1-й інстанції:  Васильченко І.П. 
                                                                                                                    Суддя-доповідач:  Василенко Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  12 травня 2020 року                                                                                                        м. Київ
                          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                       Василенка Я.М.,
суддів                                                  Кузьменка В.В., Шурка О.І., 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (правонаступник Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві) на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.12.2019 у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, рішення про виключення з реєстру платників єдиного податку, -
                                                      В С Т А Н О В И В:
ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: 
- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 22.03.2019 № 0073431314 та рішення про виключення з реєстру платників єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 27.06.2018 № 2251/26-15-13-02-26/ НОМЕР_1 .
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.12.2019 позов задоволено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Державної податкової служби у м. Києві (правонаступник Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві) звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у м. Києві від 22.03.2019 № 0073431314 за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб, визначеного п. 295.3 ст. 295 ПК України та на підставі ст. 126 Податкового кодексу України за затримку на 735 календарних днів сплати грошового зобов`язання з єдиного податку в сумі 44   553,20 грн. зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20 % у сумі 8   910,64 грн.
Вказане податкове повідомлення-рішення винесено на підставі акта «Про результати камеральної перевірки своєчасності сплати до бюджету єдиного податку ФОП ОСОБА_1 » від 18.02.2019 № 235/26-15-13-14-11/ НОМЕР_1 . 
В акті перевірки встановлено порушення термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з єдиного податку протягом строків, визначених п. 295.3 ст. 295 ПК України.
27.06.2018 відповідачем прийнято рішення № 2251/26-15-13-02-26/ НОМЕР_1 про виключення ФОП ОСОБА_1 з реєстру платників єдиного податку згідно пп. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України, а саме - у зв`язку з наявністю податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.
Не погоджуючись з вищевказаними рішеннями відповідача позивач звернувся до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що застосування до позивача штрафних санкцій за несвоєчасну сплату єдиного податку, є безпідставним, оскільки помилкова сплата єдиного внеску на інший рахунок органу доходів і зборів не є правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми збору у визначений законодавством строк. При цьому, враховуючи встановлену відсутність заборгованості по сплаті єдиного податку з фізичних осіб, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність у контролюючого органу підстав для виключення з реєстру платників єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на підставі рішення від 27.06.2018 № 2251/26-15-13-02-26/ НОМЕР_1 .
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та підлягає скасуванню, оскільки відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Податкове повідомлення-рішення та рішення про виключення з реєстру платників єдиного податку є обґрунтованими та такими, що не підлягають скасуванню. 
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.
Відповідно до п. 54.1 ст. 54 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Згідно п. 31.1 ст. 31 ПК України визначено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.
Пунктом 38.1 ст. 38 ПК України визначено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Згідно з п. 300.1. ст. 300 ПК України платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.
Відповідно до п. 291.2 ст. 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених п. 297.1 ст. 297   Податкового кодексу України, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених главою 1 розділу ХІV Податкового кодексу України, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
Також, колегія суддів зазначає про те, що поняття «єдиний казначейський рахунок» яке закріплене в Положенні про єдиний казначейський рахунок, затверджене наказом Державного казначейства України від 26.06.2002 р. №122, визначається як консолідований рахунок, відкритий Державному казначейству України в Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України.
Пунктом 2.1 цього Положення встановлено, що єдиний казначейський рахунок консолідує кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, коштів інших клієнтів, обслуговування яких здійснюється органами Державного казначейства України та регламентується законодавством.
Водночас, колегія суддів звертає увагу, що ані порядку, ані можливості щодо перенесення коштів податку з одного рахунку призначення на інший не передбачено чинним законодавством, тому єдиним шляхом виправлення допущеної помилки для позивача було повернення таких коштів та повторної сплати за належними платіжними реквізитами, що і було здійснено позивачем.
З матеріалів справи вбачається, що 04.12.2017 позивачем було подано до контролюючого органу декларацію платника єдиного податку за півріччя 2017 року, в якій позивачем самостійно визначено суму податкового зобов`язання в розмірі 26 298, 41 грн. сплату якого здійснено 13.07.2017, що підтверджується копією платіжного доручення № 2 від 13.07.2017.
Однак, внаслідок технічної помилки вказані грошові кошти були зараховані на інший бюджетний рахунок, а саме НОМЕР_3 (військовий збір) замість рахунку 31416699700003 (єдиний податок). 
Таким чином, колегія суддів звертає увагу, що єдиний податок з фізичних осіб за півріччя 2017 року позивачем було сплачено вчасно, але на помилковий розрахунковий рахунок.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постановах від 14.11.2018 у справі № 805/3665/16-а та від 24.10.2018 у справі № 760/6097/16-а, така помилка не свідчить про несплату необхідної суми податку у визначений законодавством строк та не спричинила настання жодних негативних наслідків або збитків для відповідного бюджету та держави в цілому, оскільки кошти в подальшому у будь-якому разі підлягали перерахуванню на відповідні рахунки, відкриті на ім`я відповідного контролюючого органу в казначействі. До того ж, згодом така помилка самостійно виявлена платником, який вжив відповідні заходи щодо спрямування коштів за належністю.
Таким чином, з аналізу вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про безпідставність застосування до позивача штрафних санкцій за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску та нарахування пені, оскільки для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що у встановлений строк для сплати єдиного внеску платник податків не вчиняв дії, спрямовані на перерахування суми такого внеску. Здійснення помилки під час перерахування грошових коштів має кваліфікуватися як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті суми страхових внесків, та не можуть бути підставою для застосування штрафів, передбачених за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки помилкове перерахування позивачем коштів на інший рахунок не вплинуло на виконання обов`язку платника перед Державним бюджетом України зі сплати єдиного податку та ним самостійно нараховано зобов`язання за зазначеним платежем то застосування до позивача штрафу є неправомірним, у зв`язку із чим, спірне податкове повідомлення-рішення від 22.03.2019 № 0073431314 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про виключення з реєстру платників єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 від 27.06.2018 № 2251/26-15-13-02-26/ НОМЕР_1 , колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 299.10 ст. 299 ПК України передбачено, що реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі: 1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву; 2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення; 3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу; 4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75   відсотків.
Водночас, відповідно до п.п 8 п.п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.
Колегія суддів зазначає, що оскільки позивач виконав свій податковий обов`язок зі сплати єдиного податку у встановлений строк, наявність у позивача податкового боргу на кожне перше число місяця протягом наступного періоду, не підтверджується, з урахуванням чого правові підстави для анулювання реєстрації платником єдиного податку відсутні.
Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 299.11 ст. 299 ПК України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Однак, податковий орган, не надав обґрунтованих доказів, які б підтверджували проведення згідно з п. 299.11 ст. 299 ПК України перевірки позивача, за результатами якої встановлено порушення вимог п.п. 8 п.п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України та складено відповідний акт.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 у справі № 813/1465/17 зазначив, що аналіз викладених правових норм (статті 298, 299 Податкового кодексу України) дає підстави для висновку, що контролюючий орган приймає рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп у разі встановлення під час проведення перевірки факту наявності у такого платника податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що повинно бути зафіксовано у відповідному акті перевірки. При цьому, реєстрація платника єдиного податку анулюється з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.
Враховуючи те, що несплата позивачем узгодженої суми грошового зобов`язання з єдиного податку встановлена контролюючим органом на підставі аналізу даних ІС «Податковий блок» в інтегрованій картці платника, а не за наслідками проведеної перевірки, колегія суддів вважає, що відповідачем було порушено порядок прийняття рішення про анулювання свідоцтва платника єдиного податку.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інсанції, що рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 27.06.2018 № 2251/26-15-13-02-26/ НОМЕР_1 про виключення з реєстру платників єдиного податку ФОП ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.
При цьому, аргументи апеляційної скарги відповідача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи. Крім того, апеляційна скарга не містить посилань на обставини, передбачені статтями 317-319 КАС України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.
Також, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (правонаступник Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві) залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.12.2019 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

              Головуючий:                                                                                                                 Василенко Я.М.
                           
              Судді:                                                                                                                             Кузьменко В.В.

                                                                                                                                                      Шурко О.І.