ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/1762/18  Номер провадження 22-ц/814/460/20	Головуючий у 1-й інстанції Куц  Т.О.  Доповідач ап. інст. Панченко О. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Панченка О.О.,
суддів Одринської Т.В., Пікуля В.П., 
за участю секретаря Філоненко О.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції з Обухівським районним судом Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 жовтня 2019 року, ухваленого у складі головуючого судді Куц Т.О., повний текст рішення складено – 01 листопада 2019 року, у справі за позовом  ОСОБА_1 до Горішньоплавнівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про оскарження постанови про перевірку законності виконавчого провадження, -
В С Т А Н О В И В :
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Зміст позовних вимог
У листопаді 2018 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Горішньоплавнівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, в якому просив:
- визнати результати службового розслідування, яке провела виконуюча обов`язки начальника Горішньоплавнівського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області Тітова Ю.М. незаконними;
- визнати дії виконуючої обов`язки начальника Горішньоплавнівського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області Тітової Ю.М. незаконними та такими, що направлені на приховування правопорушень службових осіб Горішньоплавнівського МВ ДВС для уникнення їх від відповідальності, передбаченої Законом;
- визнати дії головного державного виконавця Горішньоплавнівського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області Улозовського Д.Є. по неналежному повідомленню ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження ВП № 56389934 від 14.05.2018 та про виклик до державного виконавця на 23.05.2018 р. – незаконними;
- визнати дії головного державного виконавця Горішньоплавнівського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області Улозовського Д.Є. по нарахуванню заборгованості зі сплати аліментів за період із січня 2012 по квітень 2018 незаконними;
- визнати дії головного державного виконавця Горішньоплавнівського МВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області Улозовського Д.Є. по винесенню постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 22.05.2018 – незаконними;
- визнати дії головного державного викоавця Горішньоплавнівського МВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області Улозовського Д.Є.  по винесенню постанов від 22.05.2018 р. про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії – незаконними;
- визнати дії головного державного виконавця Горішньоплавнівського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області Улозовського Д.Є. по внесенню відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників – незаконними;
- визнати дії головного державного виконавця Горішньоплавнівського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області Улозовського Д.Є. по примусововому проникненню до житла (в якому ОСОБА_1 був зареєстрований) в період із 16.05.2018 по 18.07.2018р. – незаконними;
- винести окрему ухвалу стосовно порушення законодавства посадовими особами Горішньоплавнівського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області, яке містить ознаки кримінального правопорушення.
Позов мотивовано тим, що він, ОСОБА_1 , не міг своєчасно дізнатися про винесення постанови про перевірку законності виконавчого провадження, оскільки Горішньоплавнівським МВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області направляються лити, на адресу за якою він, на даний час, не проживає. Вказує, що про зміну місця проживання, органи виконавчої служби він повідомляв. 
Позивач вважає, що постанова від 29.10.2018 року винесена в.о. начальника Горішньоплавнівського МВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області Тітовою Ю.М. містить завідомо неправдиву інформацію. Вказує, що державний виконавець ОСОБА_2 порушив порядок повідомлення сторін виконавчого провадження, передбачений ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки не направив на його адресу рекомендованим листом постанову про відкриття виконавчого провадження № 56389934, виклик боржника на 23.05.2018 р. ним також не було своєчасно отримано.
Зазначає, що державний виконавець ОСОБА_3 Д ОСОБА_4 Є ОСОБА_4 не мав вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла, в якому був зареєстрований позивач, тому вважає дії виконавця, щодо спроби проникнути до житла, незаконними, здійсненими в порушення вимог п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».
Вважає, що державний виконавець не мав жодних підстав для нарахування заборгованості по аліментам за період 01.01.2012 по 10.05.2015, оскільки стягувач ОСОБА_5 не просила стягувати з нього аліменти за минулий час. Крім того, державним виконавцем Узловським Д.Є. в постанові про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, зазначено стягнення із заробітної плати 70 % замість 50 % до моменту погашення заборгованості. Вказаними діями державним виконавцем порушено порядок звернення стягнення на заробітну плату, передбачений ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження». Також вважає, що державний виконавець не мав законних прав на застосування тимчасових обмежень у праві виїзду за межі України, у праві керування транспортними засобами, у праві полювання, у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та не мав права вносити відомості в реєстр боржників про його як боржника. 
Вважає, що при вчиненні виконавчих дій по виконавчому провадженню № 56389934, державний виконавець Улозовський Д.Є. допустив порушення чинного законодавства, що носять систематичний характер, та які, як вважає позивач, дають підстави підозрювати його у зловживанні службовим становищем з метою отримання неправомірної вигоди для себе та для третіх осіб. 
Через протиправні дії головного державного виконавця Горішньоплавнівського МВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області Улозовського Д.Є. його було позбавлено можливості працювати за попереднім місцем роботи в ПАТ «Київгаз» в м. Києві. 
При перевірці дій державного виконавця Улозовського Д.Є,. під час здійснення ним виконавчого провадження № 56389934, виконуюча обов`язки начальника Горішньоплавнівського МВ ДВС ГТУЮ в Полтавській області Тітова Ю.М. в своїй постанові зазначила, що ОСОБА_2 виніс вмотивовані постанови і вчинив ще ряд виконавчих дій у відповідності із законом, проте позивач вважає, що ОСОБА_6 внесла до своєї постанови завідомо неправдиві відомості.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 жовтня 2019 року провадження у справі в частині вимог ОСОБА_1 щодо визнання дій головного державного виконавця Горішньоплавнівського МВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області Улозовського Д.Є. по винесенню постанов про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження божника у праві полювання, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 22.05.2018 – закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 жовтня 2019 року позовні вимоги  ОСОБА_1 – задоволено частково. 
Визнано дії головного державного виконавця Горішньоплавнівського МВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області Улозовського Д.Є. по винесенню постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію стипендію та інші доходи боржника від 22.05.2018 – незаконними. 
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання результатів службового розслідування, яке провела виконуюча обов`язки начальника Горішньоплавнівського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області Тітова Ю.М. незаконними – відмовлено. 
      В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , щодо визнання дій виконуючої обов`язки начальника Горішньоплавнівського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області Тітової Ю.М. незаконними та такими, що направлені на приховування правопорушень службових осіб Горішньоплавнівського МВ ДВС для уникнення їх від відповідальності, передбаченої Законом – відмовлено. 
       В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання дій головного державного виконавця Горішньоплавнівського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області Улозовського Д.Є. по неналежному повідомленню ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження ВП № 56389934 від 14.05.2018 та про виклик до державного виконавця Тітова Ю.М. незаконними – відмовлено.
       В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання дій головного державного виконавця Горішньоплавнівського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області Улозовського Д.Є. по нарахуванню заборгованості зі сплати аліментів за період із січня 2012 по квітень 2018 незаконними – відмовлено.
       В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання дії головного державного виконавця Горішньоплавнівського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області Улозовського Д.Є. по внесенню відомостей про боржника до єдиного реєстру боржників незаконними – відмовлено.
        В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання дій головного державного виконавця Горішньоплавнівського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області Улозовського Д.Є. по примусововому проникненню до житла (в якому ОСОБА_1 був зареєстрований) в період із 16.05.2018 по 18.07.2018 незаконними – відмовлено.
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо винесення окремої ухвали стосовно порушення законодавства посадовими особами Горішньоплавнівського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області, яке містить ознаки кримінального правопорушення – відмовлено.     
Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 жовтня 2019 року, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених в рішенні обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення повністю, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апелянт вважає, що дії в.о. начальника Горішньоплавнівського МВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області Тітової Ю.М. при винесенні постанови від 29.10.2018 року містять ознаки складу злочину, за який, відповідно до ч. 1 ст. 366 КК України передбачена кримінальна відповідальність, оскільки вказана постанова містить завідомо неправдиву інформацію.
Вказує на помилковість висновків суду, щодо направлення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження на його адресу. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази звернення стягувача ОСОБА_5 до державного виконавця з вимогою надання довідки про наявність заборгованості по аліментах та здійснення перерахунку заборгованості. Апелянт вважає, що державний виконавець безпідставно обрахував заборгованість за шість років, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 СК України, аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання.
В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на те, що по суті та за змістом позовних вимог, його позовна заява є скаргою на дії та рішення посадової особи органу ДВС, яка винесла оскаржувану ним постанову про перевірку законності виконавчого провадження. Вважає, що суд порушив порядок розгляду скарг на дії та рішення посадової особи органу державної виконавчої служби, визначений Розділом VII ЦПК України, а відтак розглянув справу з порушенням вимог ст. ст. 2, 450 ЦПК України. 
В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 , також вказує на кримінальні ознаки дій суду першої інстанції при розгляді даної справи. 
Інші доводи апеляційної скарги повторюють доводи викладені в позовній заяві.
Окрім того, апелянтом подано заперечення на ухвали постановленні у даній справі Комсомольським міським судом Полтавської області від 03 грудня 2018 року, від 14 червня 2019 року та від 29 липня 2019 року. Апелянт не погоджується з процесуальними рішеннями судді при постановленні вказаних ухвал.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.
Встановлені обставини справи 
Судом першої інстанції визнано встановленим, що на примусовому виконанні Горішньоплавнівського міського відділу ДВС ГТУЮ у Полтавській області перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-3358/10 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 аліментів у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку (доходу) від 06.12.2010 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 включно. При направленні вказано виконавчого листа за належністю до Крюківського відділу ДВС, виконавчий документ було втрачено. 
В зв`язку з поновленням втраченого виконавчого документу стягувачкою було пред`явлено до Горішньоплавнівського міського відділу ДВС ГТУЮ у Полтавській області дублікат виконавчого листа №2-3358/10, виданого судом 10.05.2018. (т. 1 а.с. 26) 
14.05.2018 головним державним виконавцем Горішньоплавнівського міського відділу ДВС ГТУЮ у Полтавській області Улозовським Д.Є. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вищезазначеного виконавчого листа та цього ж дня направлено її на адресу ОСОБА_1 за вихідним № 5593. (т. 1 а.с.11). 
Виклик до державного виконавця було направлено ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язано з`явитись 23.05.2018 о 11 год 00 хв до Горішньоплавнівського МВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області (т. 1 а.с.12).
В ході виконавчого провадження, головним державним виконавцем Горішньоплавнівського міського відділу ДВС ГТУЮ у Полтавській області Улозовським Д.Є., 16.05.2018 було здійснено вихід за адресою боржника ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 для перевірки майнового стану, двері ніхто не відчинив.
22.05.2018р. було складено довідку – розрахунок згідно виконавчого листа № 2-3358/2010 за період з жовтня 2015 року по квітень 2018 року, заборгованість ОСОБА_1 станом на 01.05.2018 склала 110625 грн, при цьому борг з 01.01.2012 по 01.10.2015 р. становив 51 382,50 грн. (т. 1 а.с.13). 
Головним державним виконавцем Горішньоплавнівського міського відділу ДВС ГТУЮ у Полтавській області Улозовським Д.Є. 22.05.2018 року винесено постанови:
- про арешт майна боржника в зв`язку з наявністю у боржника ОСОБА_1 заборгованості по сплаті аліментів понад 3 місяці за періодичними платежами;
- про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника в якій зазначено проводити щомісячне утримання з усіх видів доходів боржника 70% до погашення заборгованості (а.с.14). 
- про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, керування транспортними засобами, користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії (а.с.15-18).
Відповідно до звіту про здійснення відрахування та виплат ПАТ «Київгаз» з ОСОБА_1 в травні 2018 була утримана сума аліментів у розмірі 4218 грн 79 коп (а.с.20).
Відповідно до постанови про перевірку законності виконавчого провадження від 29.10.2018 в.о. начальника Горішньоплавнівського МВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області в порядку здійснення контролю за законністю виконавчого провадження № 56389934, визнано дії головного державного виконавця Улозовського Д.Є. при примусовому виконанні вказаного виконавчого провадження такими, що вчинені з порушенням вимог ЗУ «Про виконавче провадження». Постановлено привести виконавче провадження № 56389934 у відповідність до вимог ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.4,5).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при винесенні постанови від 22.05.2018 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, державним виконавцем допущено порушення вимог ч. 3 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження». Інші вимоги позивача суд вважав такими, що не підлягають до задоволення, оскільки дії державного виконавця у виконавчому провадженні № 56389934 від 14.05.2018 року вчинено у відповідності до вимог ЗУ «Про виконавче провадження».
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).
Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.
Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до частин першої та третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до частини другої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів. Порушення, невизнання або оспорювання права власності особи є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
У пункті 57 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 звернуто увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним.
Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).
Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі «Голднер проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1975 року, серія A № 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та дотримуватися пропорційності між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі «Герен проти Франції» від 29 липня 1998 року, § 37, рішення у справі Мельник проти України від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).
Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Разом із тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).
У справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Звертаючись до суду з позовною заявою ОСОБА_1 , вказує саме на дії виконуючої обов`язки Горішньоплавнівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області та державного виконавця, як такі, що порушують його право та просить визнати їх незаконними. Така позиція повністю узгоджується з приписами ст. 447 ЦПК України, згідно якої сторона виконавчого провадження має право звернутися до суду із скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби.
Оскільки державним виконавцем та виконуючою обов`язки начальника Горішньоплавнівського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області Тітовою Ю.М., оскаржувані дії вчинено в ході виконання судового рішення, а ОСОБА_1 є стороною виконавчого провадження, то вказані правовідносини регулюється спеціальними нормами права, встановленими в Розділі VII ЦПК України, «Судовий контроль за виконанням судових рішень». В свою чергу, ОСОБА_1 звернувся до суду у невстановлений спосіб, який є неефективним.
Пунктом другим частини першої ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч. 1, 4 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі викладеного, у зв`язку з невірно обраним способом захисту, рішення місцевого суду необхідно скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову  ОСОБА_1  до Горішньоплавнівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області - відмовити. 
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Цивільним процесуальним законом, так само як і положенням Закону України «Про судовий збір» передбачено право суду відстрочити, розстрочити судові витрати, зменшити їх розмір або звільнити особу від їх оплати. 
Постановляючи ухвалу про відкриття провадження у справі від 12 лютого 2020 року (т. 3 а.с. 6-8), апеляційним судом було розглянуто клопотання позивача про звільнення його від сплати судового збору, та, на підставі зазначених у ньому аргументів та поданих доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для його часткового задоволення, і, у зв`язку з цим, ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення по справі.
Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_1 , звернувся до суду не у встановлений спосіб, в порядку позовного провадження, тоді як мав звернутися зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, яка в свою чергу не підлягала оплаті судовим збором за її подачу.
За таких обставин та з урахуванням вимог п. 1.6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги на рішення суду необхідно стягнути на користь держави 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви за вимогу немайнового характеру, а саме 1 057,20 грн. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, суд -,
                                       П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково. 
Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 жовтня 2019 року – скасувати. Ухвалити нове.
У задоволенні позову  ОСОБА_1 до Горішньоплавнівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про оскарження постанови про перевірку законності виконавчого провадження – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 057,20 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 13 березня 2020 року.

Головуючий   суддя                                                        О.О. Панченко

Судді                                                                           Т.В. Одринська

В.П. Пікуль