П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

02 червня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/1039/19	
Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.
          
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  судді - Вербицької Н.В.,
                      суддів - Джабурії О.В.,
                                     Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,-

В С Т А Н О В И Л А :

08 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просив визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18.02.2019 року №Ф-75493-17. 
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що він повинен перебувати на податковому обліку як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності та вести єдиний податковий облік та сплату податків саме як фізична особа-підприємець 3-ї групи єдиного податку, в тому числі за видом діяльності КВЕД 70.22. Єдиний внесок за 2017-2018 роки нарахований та сплачений позивачем в повному обсязі. З урахуванням зазначеного оскаржувана вимога є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.
Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що якщо платником єдиного внеску - особою, яка провадить незалежну професійну діяльність, не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом України №2464. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (абз. 2, п. 2, ч. 1, ст. 7 закону України №2464). Відповідно до інформаційної бази ІС «Податковий блок», особа, яка проводить незалежну професійну діяльність ОСОБА_1 знаходиться на обліку у Миколаївському управлінні ГУ ДФС у Миколаївській області (Інгульський район) з 22.04.2013 року та з 01.07.2016 року знаходиться на спрощеній системі оподаткування.  З урахуванням зазначеного оскаржувану вимогу прийнято відповідно до норм чинного законодавства.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу від 18.02.2019 року № Ф-75493-17. Зобов`язано Головне управління ДФС у Миколаївській області видалити з ІКПП ОСОБА_1 дані про наявність заборгованості (недоїмки) з ЄСВ в сумі 17433,90 грн.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить зазначене рішення скасувати та прийняти нове, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі. Зокрема, апелянт зазначає, що законодавець розмежовує платників єдиного внеску на ФОП та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність. У контролюючого органу відсутні повноваження за власною ініціативою без наявності звітності платника єдиного внеску (особи, яка провадить незалежну професійну діяльність/фізичної особи - підприємця), в якій містяться відомості про суми нарахованого доходу та єдиного внеску фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, вносити зміни (подавати інформацію до Пенсійного фонду України щодо змін) до облікової картки платника єдиного внеску шляхом встановлення ознаки незалежної професійної діяльності та відповідно нараховувати єдиний внесок у розмірі мінімального страхового внеску на місяць, визначеного Законом № 2464-VI як граничний мінімальний внесок для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність. В іншому апелянт посилається на доводи, що містилися у відзиві на позовну заяву. 
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.
23 листопада 2012 року ОСОБА_1 зареєстрований державним реєстратором, як фізична особа-підприємець. Основним видом діяльності підприємця ОСОБА_1 є діяльність у сфері права (код КВЕД 69.10). Крім того, позивач здійснює інші види діяльності, зокрема, щодо   консультування з питань комерційної діяльності й керування (код КВЕД 70.22) (а.с. 18-22).
23 листопада 2012 року   ОСОБА_1 взятий на облік в управління ПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва, як платник єдиного внеску (а.с. 25).
Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 16.04.2013 року №712/5 ОСОБА_1 видане свідоцтво від 18.04.2013 року №912 про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) без обмеження строку дії (а.с. 23).
Відповідно до довідки №1314020700028 від 22.04.2013 року фізична особа-підприємець, арбітражний керуючий ОСОБА_1 взятий на облік в органах державної податкової служби 26.11.2012 року за №8260/3222-1. На дату видачі довідки перебуває на обліку у ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва МО ДПС (а.с 26).
За 2017 рік ФОП ОСОБА_1 самостійно нарахував та задекларував свої зобов`язання зі сплати єдиного внеску у сумі 8448,00 гривень (а.с. 27-28).
За 2018 рік ФОП ОСОБА_1 самостійно нарахував та задекларував свої зобов`язання зі сплати єдиного внеску у сумі 9828,72 гривень (а.с. 29-30).
Відповідно до відповіді ГУ ДФС у Миколаївській області від 29.03.2019 року №666/ФОП/14-29-50-02-14 на запит ОСОБА_1 відповідач надав інформацію щодо сплати останнім єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2013 року по 01.03.2019 року, зокрема:
2112,00 грн. від 24.04.2017 року;
2112,00 грн. від 26.07.2017 року;
2112,00 грн. від 03.11.2017 року;
2112,00 грн. від 29.01.2018 року;
3300,00 грн. від 29.01.2018 року;
2457,18 грн. від 19.04.2018 року;
2457,18 грн. від 22.10.2018 року;
2457,18 грн. від 08.01.2019 року (а.с. 31).
18 лютого 2019 року ГУ ДФС у Миколаївській області сформувало та направило   позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-75493-17 на суму 17 433,90 грн єдиного внеску за період 2017-2018 роки (а.с.60), оскільки ОСОБА_1 сплачував єдиний внесок лише як фізична особа-підприємець, і не сплачував єдиний внесок, як самозайнята особа - арбітражний керуючий (а.с. 12).
Вважаючи, що надіслана вимога є незаконною позивач звернувся за захистом порушених прав до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач безпідставно здійснив повторне нарахування позивачу єдиного внеску, а тому оскаржувана вимога є протиправною та підлягає скасуванню. Крім того, з метою захисту прав позивача, суд визнав за належне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача видалити з ІКПП ОСОБА_1 дані про наявність боргу з ЄСВ у сумі 17  433,90. 
Судова колегія погоджується з даними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке. 
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України  від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Згідно з пп.  14.1.226  п.  14.1  ст.  14 Податкового кодексу України, незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Згідно з п. 2 частини першої  ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VI  (надалі - Закон № 2464-VI), єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до п.п. 4, 5 частини першої  ст. 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірним моментом в даній справі є питання оплати позивачем єдиного внеску за двома підставами, як фізичною особою-підприємцем, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування та особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність з того ж виду діяльності за КВЕД.
Позивач як фізична особа - підприємець, арбітражний керуючий із 26.11.2012 року перебуває на обліку в ГУ ДФС у Миколаївській області як платник єдиного внеску, що підтверджується відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с. 26).
ОСОБА_1 надав до суду копії звітів про суми нарахованого доходу застрахованої особи та суми нарахованого єдиного внеску за 2017-2018 роки, а також докази його сплати (відповідь ГУ ДФС у Миколаївській області від 29.03.2019 року №666/ФОП/14-29-50-02-14).
В п. 6 зазначених звітів ОСОБА_1 вказано тип платника - ФОП на спрощеній системі оподаткування.
Згідно з п.1 частини другої  ст.6 Закону № 2464-VI, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
У зв`язку з невиконанням позивачем, як особою, яка провадить незалежну професійну діяльність (арбітражного керуючого), вимог  статті 6 Закону № 2464-VI  щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, відповідачем надіслано оскаржену вимогу про сплату боргу (недоїмки).
Апелянт зазначає, що оскаржувана вимога сформована автоматично через наявність заборгованості в сумі 17  433,90 грн в ІС «Податковий блок».
Судова колегія зазначає, що Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджено  наказом Міністерства фінансів України від 14 квітня 2015 року № 435, зареєстрованому у Міністерстві юстиції України 23 квітня 2015 року за № 460/26905, зі змінами від 15 травня 2018 року (далі - Порядок № 435), який визначає процедуру, форму, строки подання звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до Державної фіскальної служби України, яка є центральним органом виконавчої влади, який реалізує, зокрема, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування законодавства з питань сплати єдиного внеску, її територіальних органів.
Пунктом 16 розділу IV «Формування звіту» Порядку № 435 передбачено, що фізичні особи-підприємці, які мають ознаку незалежної професійної діяльності, формують та подають до органів доходів і зборів окремі Звіти (додаток 5).
Відповідно до частини третьої  статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України  в разі невідповідності правового акта  Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Положення пункту 16 розділу IV «Формування звіту» Порядку № 435 відсилають до додатка 5 «Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску», розділом 6 якого визначені типи платника, серед яких окремо зазначено ФОП - на загальній системі оподаткування, ФОП - на спрощеній системі оподаткування, особу, яка провадить незалежну професійну діяльність, членів фермерського господарства. 
Визначення окремого типу платника «фізичної особи-підприємця, яка має ознаку незалежної професійної діяльності» формою звіту не передбачено.
Отже, приписи пункту 16 Порядку № 435 про обов`язок формування та подання звіту фізичною особою-підприємцем, яка має ознаку незалежної професійної діяльності, не відповідають положенням пунктів 4 та 5 частини першої  статті 4 Закону № 2464-VI. Особи, визначені цими пунктами, є окремими платниками єдиного внеску з певними особливостями їх обліку, різною базою нарахування єдиного внеску та порядку його сплати, а тому поєднання нормотворцем двох різних статусів платників єдиного внеску на рівні підзаконного нормативно-правового акта призводить до невідповідності норм Порядку положенням Закону.
Суд констатує наявність колізії між приписами нормативно-правових актів різної юридичної сили - невідповідність між приписами закону та положеннями підзаконного нормативно-правового акта. За правилом колізійного принципу "lex superior derogate legi interior" нормативний акт вищої юридичної сили має пріоритет над нормативним актом нижчої юридичної сили. 
Отже, потрібно резюмувати, що положення  закону  за своєю юридичною силою превалюють над нормами підзаконних нормативно-правових актів. Відповідно визначення спеціального «змішаного» правового статусу на рівні підзаконного нормативного-правового акта (Порядку), з огляду на невідповідність положенням  закону, є неправомірним, а тому не повинно братися до уваги в аспекті правозастосовної діяльності.
Враховуючи зазначене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що статус фізичної особи-підприємця з ознакою провадження незалежної професійної діяльності та, як наслідок, порядок обліку та сплати єдиного внеску такою особою  Закон № 2464-VI  (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не передбачає.
ОСОБА_1 є ФОП з КВЕД « 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування», який згідно КВЕД-2010 включає діяльність арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів). 
Відповідно до п.2 ч.1  ст.7 Закону № 2464-VI, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої  статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць; у разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
3 системного аналізу вказаних положень законодавства вбачається, що діяльність арбітражного керуючого підпадає під визначення незалежної професійної діяльності, а доходи, отримані від здійснення такої діяльності підлягають оподаткуванню лише у випадку, якщо така особа не зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до вимог законодавства.
Таким чином, обов`язок сплати єдиного внеску окремо за результатами діяльності як фізичної особи-підприємця та за результатами незалежної професійної діяльності виникає лише у разі, якщо особа, яка провадить незалежну професійну діяльність та одночасно є фізичною особою-підприємцем, здійснює відмінні види діяльності.
Враховуючи, що основним видом діяльності ОСОБА_1 , як у фізичної особи-підприємця є діяльність у сфері права (код КВЕД 69.10), а також   консультування з питань комерційної діяльності й керування (код КВЕД 70.22), обов`язку щодо додаткової сплати єдиного внеску з незалежної професійної діяльності (арбітражного керуючого) не виникає, адже у такому випадку буде мати місце подвійне оподаткування єдиним внеском однієї і тієї ж діяльності, що суперечить принципам податкового законодавства.
Доводи апелянта зводяться до констатування фактичних обставин справи та містять посилання на правові норми, без належного обґрунтування помилковості висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ч.4  ст. 25 Закону України №2464-VI  орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
Так, системний аналіз ст.  9,  12,  14 Закону України №2464-VI, р.р. IV  та VI "Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", затвердженої  наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449  свідчить, що дії відповідача щодо формування вимоги базуються на даних ІКПП.
Таким чином, судова колегія вважає, що з метою захисту прав позивача, суд першої інстанції правомірно зобов`язав ГУ ДФС у Миколаївській області видалити з ІКПП ОСОБА_1 дані про наявність боргу з ЄСВ у сумі 17  433,90 грн.
Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 15 квітня 2019 року, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст.328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає. 
Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,328, КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області - залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, в касаційному порядку оскарженню не підлягає. 
          
Головуючий:                                                                                 Н.В.Вербицька

Суддя:                                                                                 О.В.Джабурія

          Суддя:                                                                                          К.В.Кравченко