КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №752/22073/18                                                                                      головуючий у І інстанції: Хоменко В.С.
провадження 22-ц/824/4604/2020                                                                                            доповідач: Сліпченко О.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України
12 червня 2020 року                                                                                    м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Сліпченка О.І. (суддя-доповідач), Гуля В.В., Сушко Л.П.
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про індексацію розміру суми аліментів та стягнення заборгованості і пені по аліментам,-
 
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2018 року звернулась ОСОБА_1 з вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11 червня 2013 року змінено рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18 лютого 2013 року та стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі - 800,00 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду - 04 грудня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.
З часу прийняття судового рішення розмір аліментів у добровільному чи у судовому порядку не індексувався. Крім того, вказала, що відповідач неналежним чином ставився до виконання свого обов`язку по сплаті аліментів на утримання свого сина, а тому нарахована пеня з грудня 2012 року по вересень 2018 року включно склала 122 320,00 грн.
Просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 21 057,49 грн., пеню на заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 122 320,00 грн. та індексувати у відповідності до ст. 184 СК України розмір присуджених 11 червня           2013 року аліментів до розміру 1 608,00 грн. з 01 жовтня 2018 року.
 
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням позивачка звернулась з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.
Зазначає, що відповідач не виконує належним чином обов`язок зі сплати аліментів, а тому вважає, що розрахована нею самостійно заборгованість по сплаті аліментів та пеня підлягає стягненню.
Зауважує, що вона подавала виконавчий лист за місцем проживання боржника, однак державним виконавцем було закрито виконавче провадження, що змусило її звернутись із позовом для захисту своїх прав та самостійно проводити розрахунки та заборгованість по виконанню судового рішення. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що він добровільно сплачує аліменти на прострочену платіжну карту позивачки, оскільки нею не надано актуальних реквізитів для сплати.
Вважає, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження заборгованості відповідача по сплаті аліментів, оскільки виконавче провадження відсутнє, а аліменти ним сплачуються добровільно. 
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
 
Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. 
Ці дані встановлюються такими засобами;
1)                 письмовими, речовими і електронними доказами;
2)                 висновками експертів
3)                 показань свідків.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає в повній мірі.
 
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що доказів на підтвердження того, що заборгованість виникла в зв`язку з неналежним виконанням судового рішення в примусовому порядку та злісне ухилення відповідача від сплати аліментів без поважних причини матеріали справи не містять.
Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на наступне.
 
Судом першої інстанції встановлено, рішенням Апеляційного суду м. Києва               від 11 червня 2013 року змінено рішення Голосіївського районного суду м. Києва від            18 лютого 2013 року та стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі - 800,00 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду - 04 грудня            2012 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6-7).
З матеріалів справи вбачається, 31 грудня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусвого виконання виконавчого листа виданого на виконання вищевказаного рішення суду(а.с. 39).
Відповідно до інформації з Єдиного боржників ОСОБА_2 не являється боржником (а.с.105).
 
Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначено ст. ст. 194-197 СК України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».
За змістом зазначених норм законодавства розмір заборгованості із сплати аліментів визначається виконавцем. За наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача;           2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в  установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.
Пунктами 4-6 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень визначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.
Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.
Стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час проводиться в межах десятирічного строку, що передував пред`явленню виконавчого листа до виконання.
Якщо за виконавчим документом, пред`явленим до виконання, утримання аліментів не проводилося у зв`язку з розшуком боржника, стягнення аліментів має здійснюватись за весь період незалежно від установленого десятирічного строку та досягнення повноліття особою, на утримання якої присуджені аліменти.
Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, виконавець: виносить повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників; звертає стягнення на майно боржника; надсилає стягувачу письмове роз`яснення про право на звернення до органів досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинення кримінального правопорушення боржником, що полягає в ухиленні від сплати аліментів.
За наявності заборгованості зі сплати аліментів, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці (у випадках, визначених абзацом шостим частини дев`ятої статті 71 Закону, - три місяці), державний виконавець виносить вмотивовані постанови, передбачені пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 Закону, які виготовляються за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження. Виготовлення таких постанов не в автоматизованій системі виконавчого провадження забороняється.
Відповідно до ч. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Таким чином діючим законодавством передбачено стягнення заборгованості в межах виконавчого провадження.
Місцевий суд вірно зазначав, що позивачем у даній справі, у зв`язку з неотриманням аліментів не доведено факт звернення до ВДВС щодо ходу виконавчого провадження та причин не нарахування аліментів, як і не доведено факт її звернення до виконавчої служби з метою примусового звернення до виконання рішення суду, доказів на підтвердження того, що заборгованість виникла в зв`язку з неналежним виконанням судового рішення в примусовому порядку та злісне ухилення відповідача від сплати аліментів без поважних причини - матеріали справи не містять, а відтак позов в частині стягнення заборгованості та відповідно пені, оскільки наявність заборгованості є недоведена, є безпідставним.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем сплачуються аліменти в добровільному порядку.
Щодо позовних вимог в частині індексації аліментів апеляційний суд зазначає наступне.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені у Порядку проведення індексації грошових доходів населення,затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від N 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок).
Починаючи з 12.06.2016 року до об`єктів індексації віднесено розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Це передбачає Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі» від 17.05.2016 р. № 1368-VIII, Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» від 12.06.2016.
Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється з місяця, в якому призначено аліменти.
Для аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі, що були призначені до червня 2016 року, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з дня набрання чинності Законом України від 17 травня 2016 року                     № 1368-VIII Про внесення змін до деяких законів України щодо індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі .
Спори з питань індексації грошових доходів підлягають розгляду в судовому порядку.
Водночас  у травні 2016 року частину сьому статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, згідно з яким у разі стягнення з боржника аліментів, розмір яких визначений судом у твердій грошовій сумі, на підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови державного виконавця. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями на підставі розрахунку, зробленого (обчисленого) державним виконавцем відповідно до закону. У разі якщо стягнути аліменти у визначеному розмірі та/або суму їх індексації неможливо, адміністрація підприємства, установи, організації, фізична особа, фізична особа - підприємець, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість із сплати аліментів та/або індексації таких аліментів.
Відповідні зміни до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» набрали чинності 12.06.2016 року, а зміни до Закону України «Про виконавче провадження» втратили чинність з 05.10.2016 року разом із втратою чинності старою редакцією Закону України «Про виконавче провадження».
Аналізуючи в сукупності зазначені вище правові норми, апеляційний суд зауважує, що стягнення індексації аліментів з відповідача за рішенням суду можливе за період з жовтня 2016 року до дати звернення із відповідним позовом. 
Нарахування індексації здійснюється з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому Держкомстат обнародував (опублікував в офіційних періодичних виданнях) індекс інфляції. При цьому в поточному місяці (до 10 числа) опубліковуються індекс інфляції за попередній місяць.
Однак, позивачем при зверненні до суду із позовом ставилась вимога, щодо індексації аліментів до розміру 1608 грн., що фактично не відповідає нормам матеріального права, оскільки індексація аліментів не передбачає їх збільшення до певного розміру для подальшого стягнення, як це зазначалось відповідачем.
Проте, вищезазначене не позбавляє ОСОБА_1 можливості звернутись до суду із відповідним позовом в подальшому.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову. 
Апеляційна скарга переповнена оцінкою доказів апелянтом, при цьому не вказується, які з доказів неправомірно були судом першої інстанції не прийняті, чи досліджувались із порушенням установленого законом порядку.
Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 06 листопада 2019 року залишити без змін. 
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови складено «12» червня 2020 року.

Головуючий

Судді: