Справа № 145/933/19
Провадження № 22-ц/801/490/2020
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кіосак Н. О.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2020 року	  	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,
суддів Стадника І. М., Матківської М. В.,
учасники справи:
позивач  ОСОБА_1 ,
відповідач  ОСОБА_2 ,
розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 03 грудня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Кіосак Н. О. в смт Тиврів Вінницької області, зі складенням повного тексту судового рішення 12 грудня 2019 року, 
у цивільній справі № 145/933/19 за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про стягнення аліментів на повнолітню дитину, 
встановив:
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила стягувати з ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі по 3 000 гривень щомісячно, починаючи з 01.01.2019 і до закінчення навчання у Тернопільському національному економічному університеті, тобто до 30.06.2021, але не довше ніж до досягнення 23 років.
Позов мотивований тим, що вона є дочкою ОСОБА_2 . До ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько сплачував аліменти на її утримання до досягнення нею повноліття. У зв`язку з досягненням нею повноліття у січні місяці 2019 року батько перестав надавати допомогу на її утримання. Вказала, що проживає з матір`ю ОСОБА_3 та перебуває на її утриманні, оскільки продовжує навчання. Матері важко забезпечувати її життєдіяльність належним чином, оскільки вона навчається на 2-му курсі Тернопільського національного економічного університету, тому не має змоги працювати. 
Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 03 грудня 2019 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1 500 гривень, щомісячно, починаючи з 12.06.2019 на період її навчання у Тернопільському національному економічному університеті, тобто до 30.06.2021.
Стягнуто з ОСОБА_2 в прибуток держави судовий збір в сумі 768 гривень 40 копійок. 
Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Скарга мотивована тим, що частково задовольняючи позовні вимоги суд у своєму рішенні врахував вартість навчання та його денну форму. Однак, констатувавши факт наявності інших фактичних обставин не врахував їх під час прийняття рішення та стягуючи з нього аліменти виходив з того, що він є особою молодого віку, йому не встановлено інвалідність, а відтак він є працездатним. Вважає, що рішення суду першої інстанції у частині стягнення з нього на користь позивача аліментів в сумі 1 500 гривень, є незаконним та необґрунтованим через невідповідність висновків, викладених у рішенні обставинам справи та через неправильне застосування норм матеріального права, а відтак воно підлягає у цій частині скасуванню. Так суд у своєму рішенні не дослідив та не врахував обов`язкову умову - наявність у нього можливості надавати таку матеріальну допомогу, що випливає з приписів ст. 182, 200 СК України. Відповідно до довідки з Державного центру зайнятості №190-19 від 04.07.2019 він зареєстрований як безробітний в Тиврівській районній філії з 21.01.2019, а тому не може здійснювати допомогу, пов`язану з навчанням позивача. У зв`язку з тим, що в нього відсутній постійний дохід, він має заборгованість в сумі 23 500 гривень станом на 01.07.2019 по виплаті аліментів на користь ОСОБА_3  на утримання позивача до досягнення нею повноліття. Крім того, він має ще одного утриманця - дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання якої судом присуджені аліменти. При цьому загальна сума щомісячних обов`язкових виплат на утримання дітей складатиме 2 399,5 гривень, при його доході - 2 029 гривень, не враховуючи витрат на власне утримання. 
У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Вважає, що відповідач має можливість сплачувати на її утримання аліменти у визначеному рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 03 грудня 2019 року розмірі. 
Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.
Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частинами першою та другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшов до наступних висновків.
По справі встановлено наступні обставини.
ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про її народження.
ОСОБА_1 навчається в Тернопільському національному економічному університеті за спеціальністю 293 «Міжнародне право». Ступінь вищої освіти бакалавр. Курс навчання 2. Форма навчання денна. Академічна група МП-21. Умови навчання повна оплата. Нормативний термін навчання 3 роки 10 місяців. Завершення навчання - 30 червня 2021 року, що підтверджено довідкою № 51 від 07.06.2019 (а.с.4), договором № 139427 про надання освітньої послуги між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою від 07.08.2017 (а.с.5).
Згідно з довідкою Тиврівського РВ ДВС № 63 від 04.07.2019 заборгованість ОСОБА_2 по аліментах станом на 01.07.2019 становить 23 500 грн. 
Відповідно до довідки № 190-19 від 04.07.2019 ОСОБА_2 зареєстрований як безробітний в Тиврівській районній філії Вінницького обласного центру зайнятості з 21.01.2019. 
Доказів про придбання відповідачем нерухомості, про те, що він працює, про його доходи, суду не надано. Судом встановлено, що відповідач має ще одну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання якої рішенням Тиврівського районного суду від 16.10.2019 присуджені аліменти в мінімальному розмірі.
Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання.
Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 є повнолітньою, навчається на денній формі навчання на платній основі, а тому факт потреби останньої у матеріальній допомозі є безспірним. Необхідність отримання належної освіти позбавляє її можливості працевлаштуватися та заробляти кошти на власне утримання.
Задовольняючи позов частково та визначаючи аліменти у розмірі 1 500 гривень щомісячно суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків та не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, яка навчається. При цьому судом враховано вік відповідача, його працездатність, відсутність інвалідності, вартість навчання позивача.
Разом з тим судом першої інстанції належним чином не перевірено доводів позивача про те, чи спроможний відповідач надавати матеріальну допомогу на її утримання у визначеному розмірі та не наведено обґрунтованих мотивів прийнятого ним рішення в частині стягнення з відповідача аліментів саме в розмірі 1 500 гривень щомісячно.
Позивач, заявляючи вимогу про стягнення з відповідача на її користь аліментів в розмірі 3 000 гривень щомісячно, в позовній заяві не обґрунтувала їх розміру та не довела необхідності стягнення з відповідача саме такого розміру аліментів на період її навчання, зокрема, не зазначено витрати, які вона несе у зв`язку з навчанням (література, проїзд, харчування, можливо проживання у гуртожитку тощо).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як вбачається з копії договору № 139427 про надання освітньої послуги між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою від 07.08.2017, вартість навчання ОСОБА_1 в Тернопільському національному економічному університеті за один місяць становить 1 525 гривень (а.с.5).
Колегія суддів вважає, що позивачем не обґрунтовано заявлений до стягнення розмір аліментів.
СК України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина, і цей обов`язок також розповсюджується на матір позивача.
Виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчання є правом повнолітньої дитини або одного з батьків, з якими вона проживає, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору.
Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_2 посилається на те, що його матеріальний стан не дає йому можливості сплачувати аліменти, оскільки у нього відсутній регулярний дохід, він зареєстрований як безробітний в Тиврівській районній філії з 21.01.2019, окрім повнолітньої дочки ОСОБА_1 у нього є ще одна неповнолітня дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка також потребує його матеріального забезпечення.
Не дивлячись на те, що відповідач офіційно не працює, а також що на його утриманні знаходиться малолітня донька, це не звільняє його від обов`язку надавати матеріальну допомогу власній, вже повнолітній дитині, яка продовжує навчання, задля забезпечення її розвитку.
Беручи до уваги, що ОСОБА_2 не має постійного доходу, на даний час є безробітним, відповідно до вимог статті 200 СК України  з ОСОБА_2 слід стягувати аліменти в твердій грошовій сумі.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог апеляційної скарги та зміни рішення суду першої інстанції на підставі статті 376 ЦПК України в частині розміру стягуваних аліментів.
Отже, враховуючи доведеність заявлених вимог наданими позивачем доказами в сумі 1 525 гривень, сімейний стан відповідача, знаходження на його утриманні ще однієї неповнолітньої дитини, виходячи з вимог розумності, виваженості та справедливості, наявності у обох батьків обов`язку утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.
Враховуючи наведе колегія суддів вважає за необхідне, з підстав визначених статтею 376 ЦПК України змінити рішення суду першої інстанції, визначивши розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , яка продовжує навчання у розмірі 750 гривень щомісячно.
У іншій частині рішення постановлено судом з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 369, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд, 
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2  задовольнити частково.
Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 03 грудня 2019 року змінити.
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 750 (сімсот п`ятдесят) гривень, щомісячно, починаючи з 12 червня 2019 року на період її навчання у Тернопільському національному економічному університеті, тобто до 30 червня 2021 року.
У решті рішення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.
Повний текст постанови складено 01 квітня 2020 року.

       Головуючий                                         Ю. Б. Войтко

       Судді:                                                  І. М. Стадник

                                               М. В. Матківська