ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 р. 	Справа № 520/1423/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Чалого І.С.,
суддів: Рєзнікової С.С. ,  П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2020, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєва О.В., м. Харків, повний текст складено 26.02.20 по справі № 520/1423/2020 за позовом       ОСОБА_1 до       Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                      
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту – відповідач, ГУ ПФ України в Харківській області), в якому просить визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФ України в Харківській області щодо зупинення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 та зобов`язати ГУ ПФ України в Харківській області поновити нарахування та виплату щомісячної пенсії ОСОБА_1 з травня 2018 року, а також здійснити виплату усієї суми пенсійної заборгованості за період з травня 2018 року по лютий 2020 року включно однією сумою; зобов`язати ГУ ПФ України в Харківській області протягом тридцяти днів з моменту набрання законної сили рішення у цій справі подати до суду звіт про виконання цього рішення.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2020 задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1 .
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо зупинення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити щомісячну пенсію ОСОБА_1 з 01.05.2018 по 21.12.2019.
У іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою змінити рішення суду першої інстанції в частині обраного способу захисту. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що суд першої інстанції помилково змінив спосіб захисту, який був зазначений в позовній заяві, та в той же час не навів мотивів такої зміни заявленого способу захисту. Зазначає, що позовна заява містила дві вимоги: зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату щомісячної пенсії з травня 2018 року; зобов`язати відповідача здійснити виплату пенсійної заборгованості за вказаний період. Натомість абзац 2 резолютивної частини рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2020   у справі №520/1423/2020 містить іншу вимогу, а саме: "зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити щомісячну пенсію ОСОБА_2 01.05.2018 по 21.12.2019". З аналізу абзацу 2 резолютивної частини оскаржуваного  рішення вбачається, що таке формулювання способу захисту залишає відповідачеві можливість ухилятися від практичного виконання цього рішення, оскільки не містить вказівки щодо виплати пенсійної заборгованості, чим може потягнути негативні наслідки для позивача. Крім того, вимога щодо нарахування і виплати щомісячної пенсії містить обмежений період таких виплат, адже стосується лише конкретного періоду часу, за який має бути здійснена виплата пенсії, тим самим дозволяючи відповідачеві не здійснювати нарахування і виплату у наступних календарних місяцях, що йдуть після грудня місяця 2019 року. Таке формулювання способу захисту, наведене у рішенні Харківського окружного адміністративного суду, в цілому суперечить змісту поняття "пенсія" та, зокрема, як в цьому випадку, пенсія за вислугу строків служби, оскільки пенсія по суті є щомісячною грошовою виплатою, що не обмежується певними строками та тісно пов`язана з особою, яка має її отримувати протягом всього життя й не може підлягати обмеженню певними періодами часу. У зв`язку з цим стверджує, що застосований судом першої інстанції спосіб захисту є неефективним, а поновлення  порушеного соціального права на пенсію стане ілюзорним. Також звертає увагу на те, що судом першої інстанції безпідставно проігноровано його клопотання про встановлення судового контролю.
Скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідач просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до приписів ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)  справа  розглядається в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,   переглянувши справу за наявними у ній доказами та     перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції в межах  доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що  у зв`язку з бойовими діями та проведенням антитерористичної операції на території окремих частин Луганської та Донецької області ОСОБА_1 перемістився на підконтрольну українській владі територію, де отримав статус внутрішньої переміщеної особи, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи  від 10.12.2014 № 6343004674.
У зв`язку з переміщенням за фактичним місцем проживання на територію АДРЕСА_1 ) та отриманням вказаної вище довідки виплату пенсії продовжено Головним управління Пенсійного фонду України Харківської області з 10.12.2014.
Учасниками справи не оспорюється, що починаючи з травня 2018 року виплату пенсії було припинено.
Листом від 02.12.2019 №35450/02.2-20 Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повідомило у відповідь на адвокатський запит, що з травня 2018 року по сьогоднішній день нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 було припинено на підставі інформації з інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, які перетинають державний кордон, щодо тривалої відсутності (понад 60 діб) за фактичним місцем перебування/проживання внутрішньо переміщеної особи до з`ясування місця фактичного перебування/ проживання.
Також встановлено,  що до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 28.11.2019 надійшов запит щодо надіслання пенсійної справи відносно ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області у зв`язку  з переміщенням за фактичним місцем проживання на територію Луганської області (Станично-Луганській район, сел. Макарове, вул. Зоряна, буд. 59). Пенсійна справа позивача відповідно до супровідного листа 21.12.2019 надіслана до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області.  
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати пенсії, позивач звернувся до суду. 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у період з 01.05.2018 по 21.12.2019 позивач не отримував пенсію з вини відповідача, а тому суми пенсії, невиплачені позивачу з вини відповідача, мають бути виплачені йому за минулий час без обмеження будь-яким строком.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача поновити виплату пенсії та здійснити її виплату з 22.12.2019 по лютий 2020 лютого суд першої інстанції виснував, що позивач не перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області з 22.12.2019, у зв`язку із цим відсутні правові підстави для зобов`язання останнього поновити виплату пенсії та здійснювати її виплату після зняття з обліку. 
Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснити виплату суми недоплаченої частини основного розміру пенсії з травня 2018 однією сумою, то суд першої інстанції вирішив, що  допустимим та ефективним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного Фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити суму недоотриманої пенсії, що належним чином та у повному обсязі      відновлює порушене право позивача у спірних правовідносинах з боку Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем в частині задоволення позовних вимог рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не надається правова оцінка   законності та обґрунтованості рішення суду в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити щомісячну пенсію ОСОБА_1 з 01.05.2018 по 21.12.2019.
Отже, в межах цього апеляційного розгляду справи спірним періодом є невиплата позивачеві пенсії за період після 21.12.2019, а також питання зміни судом першої інстанції способу захисту порушених прав позивача.
Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог з огляду на таке. 
Правові відносини  внутрішньо переміщених осіб, які виїхали з тимчасово окупованої території України, врегульовано Законом України "Про забезпечення   прав і  свобод  внутрішньо  переміщених  осіб"  від  20.10.2014  № 1706-VII (із змінами).
Призначення та виплата пенсії особам, місце проживання/перебування яких зареєстровано на тимчасово непідконтрольній території України, здійснюється у порядку, визначеному постановами Кабінету Міністрів України від 05.11.2014    № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", від 08.06.2016 №365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" та постановою Пенсійного фонду України  від 07.07.2014 № 13-4 "Про органи, що здійснюють виплату пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та   м. Севастополя".
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365 затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам (далі Порядок).
Відповідно до п.5 Порядку  для відновлення соціальних виплат внутрішньо переміщена особа, а у визначених законодавством випадках – її законний представник подає відповідну заяву до органу, що здійснює соціальні виплати на території, де зазначена особа перебуває на обліку за місцем її фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування. До заяви додається копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та пред`являється оригінал такої довідки.
Відповідно до положень пункту 1.5 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 7 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі - Порядок 22-1), заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії, про виплату пенсії у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, поновлення виплати пенсії, про припинення перерахування пенсії на банківський рахунок та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, про виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, про виплату пенсії за довіреністю, термін дії якої більше одного року, через кожний рік дії такої довіреності, подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії, а пенсіонерами, які зареєстровані на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від уповноважених органів Російської Федерації, - до органу, що призначає пенсію, визначеного Пенсійним фондом України. При цьому у заяві про виплату частини пенсії непрацездатним членам сім`ї особи, яка знаходиться на повному державному утриманні, вказується адреса одержувача цієї частини пенсії.
Заява на запит пенсійної справи за новим місцем проживання подається пенсіонером особисто до органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).
Пунктом 4.12. Порядку № 22-1 визначено, що при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера. Пенсійна справа не пізніше п`яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).
З огляду на матеріали справи, позивач змінив своє місце проживання та звернувся до  Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області із заявою про поновлення виплати пенсії, внаслідок чого до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 28.11.2019 надійшов запит щодо надіслання пенсійної справи відносно ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області у зв`язку  з переміщенням за фактичним місцем проживання на територію Луганської області (Станично-Луганській район, сел. Макарове, вул. Зоряна, буд. 59). Пенсійна справа позивача відповідно до супровідного листа 21.12.2019 надіслана до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області.  
Враховуючи те, що позивачем змінено місце проживання, що в свою чергу вплинуло на зміну територіального  органу, що здійснює поновлення та виплату пенсії,  та  Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області з цієї дати не вважається тим органом, в якому позивач перебуває на обліку (перш за все внаслідок відсутності пенсійної справи позивача), доводи заявника апеляційної скарги про те, що виплату пенсії має здійснювати саме відповідач є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах законодавства.  
За таких  обставин, колегія суддів дійшла висновку  про відсутність правових підстав для зобов`язання відповідача поновити виплату пенсії та здійснювати її виплату після зняття з обліку, тому вважає правильним висновок  суду першої інстанції про  відмову в задоволенні позовних вимог  в частині зобов`язання відповідача поновити виплату пенсії та здійснити її виплату з 22.12.2019 по лютий 2020 року.
Щодо доводів апеляційної скарги про зобов`язання відповідача виплатити позивачу недоплачену частину основного розміру пенсії однією сумою колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до п. 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 № 365,  суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.06.2019 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2019 року у справі № 640/18720/18 визнано протиправними та нечинними підпункт 2 пункту 1, підпункт 2 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 25 квітня 2018 року "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365" в частині, що стосується сум невиплачених соціальних виплат, зокрема сум невиплачених пенсій.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 788 " Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України", яка набрала чинності 30.08.2019 було внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 р. № 637 Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, зокрема, п.1 доповнено абзацом наступного змісту: "Суми пенсій, які не виплачено за період до місяця їх відновлення, обліковуються в органі, що здійснює пенсійні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України".
Водночас, такий окремий порядок виплати заборгованості з пенсії Кабінетом Міністрів  України не розроблено.
Приписами частин першої та другої статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Відповідно до ст.1 Протоколу №1 до "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Так, у своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лише "на умовах, передбачених законом", а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію "законів" (рішення у справах "Амюр проти Франції", "Колишній король Греції та інші проти Греції" та "Малама проти Греції"). "Майном" може бути як "існуюче майно", так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні "легітимні сподівання" на реалізацію майнового права (пункт 83 рішення від 12.07.2001 у справі Ганс-Адам ІІ проти Німеччини"). "Легітимні сподівання" за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні ґрунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі "Копецький проти Словаччини").
Колегія суддів зауважує, що в даному випадку легітимні сподівання позивача на отримання пенсійний виплат, передбачені чинними нормами Законів України, тобто вони є конкретними, а тому на них поширюється режим "існуючого майна".
Європейський суд з прав людини у рішенні від 26 червня 2014 року у справі "Суханов та Ільченко проти України" зазначив, що за певних обставин "законне сподівання" на отримання "активу" також може захищатися статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 35).
За змістом судової практики Європейського суду з прав людини захист законних сподівань (очікувань) є одним з аспектів правової визначеності.
Принцип законного очікування спрямований на те, щоб у випадках, коли особа переконана, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до норм правової системи, забезпечити захист цих очікувань.
Отже, з огляду на вказане вище, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог в цій частині, без врахування специфіки виплати заборгованості з пенсійних виплат особам, що мають статус внутрішньо  переміщених осіб.
За таких обставин, в цій частині вимоги необхідно задовольнити, зобов`язавши Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату суми заборгованості недоплаченої частини основного розміру пенсії однією сумою без застосування умов окремого порядку, який до цього часу Кабінетом Міністрів України не розроблений.
З приводу заявлених позивачем вимог щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, колегія суддів зазначає таке.
Згідно ч.1 ст. 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Мета здійснення судового контролю полягає у необхідності пересвідчитись, що суб`єктом владних повноважень рішення буде виконане.
В даному випадку з урахуванням обраного способу захисту  не встановлено підстав вважати, що відповідачем судове рішення не буде виконуватися, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для встановлення судового контролю за виконанням цього рішення, в зв`язку з чим, рішення суду в цій частині скасуванню не підлягає.
Відповідно до ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;                         2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;  4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Отже, з огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до частково неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково шляхом задоволення вимог про виплату суми пенсійної заборгованості однією сумою.
В іншій частині наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
З урахуванням того, що відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, дана справа відноситься до справ незначної складності і відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч.5 ст. 328 КАС України.
З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи (позивача звільнено від сплати судового збору)  у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2020 по справі                         № 520/1423/2020 скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про здійснення Головним  управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області виплати всієї суми пенсійної заборгованості за період з 01.05.2018 по 21.12.2019 включно однією сумою.
Прийняти в цій частині нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м.     Харків, 61002 код ЄДРПОУ 14099344) здійснити виплату ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), суму  заборгованості з пенсійних виплат за період з 01.05.2018 по 21.12.2019 включно однією сумою.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.02.2020 по справі № 520/1423/2020 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		І.С. Чалий 	
Судді	   	С.С. Рєзнікова    Я.В. П`янова