ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.006122 пров. № А/857/1485/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.
суддів:                                                                      Большакової О.О., Заверухи О.Б.,
за участю секретаря судових засідань –                     Чопко Ю.Т.
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року (головуючий суддя: Лунь З.І., місце ухвалення - м. Львів) у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу, –

встановив:

Головне управління ДПС у Львівській області, 20.11.2019 звернулося до суду з позовом, в якому просило  стягнути до бюджету з відповідача податковий борг у сумі 135544,49 грн.
Обґрунтовує позов наявністю у відповідача податкового боргу по податкових зобов`язаннях по орендній платі з фізичних осіб, по податку на нерухоме майно, штрафних санкціях та пені у сумі 135544,49 грн. Вказана сума є узгодженою та не сплаченою відповідачем у встановлений законодавством строк.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року позов задоволено.
Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт покликається на те, що процедура стягнення податкового боргу може бути ініційована лише шляхом внесення заяви в порядку ст. 283 КАС України. Однак, контролюючим органом обрано не належний спосіб захисту своїх прав та спосіб звернення до адміністративного суду, отже підстави для задоволення позову відсутні.
Позивач, 26.02.2019, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.
У відповідності до ч. 4 ст. 229 і ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлених про дату, час, місце розгляду справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що податковий борг у відповідача виник у зв`язку з несплатою податкових зобов`язань, зокрема: 
- по  орендній платі з фізичних осіб у сумі 107619,59грн, а саме: штрафні санкції у сумі 30627,53грн; штрафна санкція донарахована за актом перевірки від 22.11.2016 № 141/13-03, податкове повідомлення-рішення від 22.11.2016  № 0031141301 у сумі 12039,79 грн; штрафна санкція донарахована за актом перевірки від 01.03.2018 № 283/1313, податкове повідомлення-рішення від 01.03.2018 № 0085311313 у сумі 18108,17грн; штрафна санкція донарахована за актом перевірки від 01.03.2018 № 283/1313, податкове повідомлення-рішення від 01.03.2018 № 0085321313 у сумі 479,67грн; пеня у сумі 76992,06грн.;
- по податку на нерухоме майно у сумі 27924,00грн, а саме: податкове повідомлення- рішення від 26.06.2017 № 210003-13 у сумі 4955,29 грн; податкове повідомлення-рішення від  26.06.2017 № 210006-13 у сумі 9971,21грн; податкове повідомлення-рішення від 25.04.2018 № 0604904-1312-1323 у сумі 8683,20 грн; податкове повідомлення-рішення від 25.04.2018 № 0604903-1312-1323 у сумі 4315,20 грн.
Згідно довідки ГУ ДФС у Львівській області  від 07.10.2019 № 1123/9/83-09 станом на 01.09.2019 сума податкового боргу ОСОБА_1 становить 135544,59грн. 
На виконання ст. 59 Податкового кодексу України позивач направив на адресу відповідача податкову вимогу форми «Ф» від 17.04.2012 № 352. Вказана вимога залишена без виконання, податковий борг відповідач не погасив. Податковий борг відповідача з цього часу не переривався і зростав.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки докази вжиття відповідачем заходів щодо погашення податкової заборгованості в сумі 135544,59 грн в матеріалах справи відсутні, позов необхідно задовольнити.
З цими висновками суду першої інстанції, погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на таке. 
Відповідно до пп.  14.1.175  п.  14.1  ст.  14 Податкового кодексу України,  податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно п.п.  20.1.28  п.  20.1  ст.  20 Податкового кодексу України,  органи державної податкової служби мають право застосовувати до платників податків фінансові (штрафні) санкції, стягувати до бюджетів та державних цільових фондів суми грошових зобов`язань та/або податкового боргу у випадках, порядку та розмірі, встановлених цим Кодексом, стягувати суми простроченої заборгованості суб`єкта господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) за кредитом (позикою), залученим державою (Автономною Республікою Крим чи територіальною громадою міста) або під державну (місцеву) гарантію, а також за кредитом з бюджету в порядку, визначеному цим Кодексом.
Пунктом  57.3. ст.  57 Податкового кодексу України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у пп. 54.3.1 - 54.3.6 п.  54.3  ст.  54  вказаного  Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Відповідно до  56.18  ст.  56 Податкового кодексу України,  надано право платнику податків з урахуванням строків давності, визначених  статтею 102 цього Кодексу, оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.
При цьому при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Відповідно до п.58.3 ст. 58 ПК України, податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному  статтею 42  цього Кодексу. Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному  пунктом 42.4 ст. 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг. У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
Пунктом 59.1 ст. 59 ПК України передбачено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому  податкову вимогу  в  порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, отже предметом доказування у даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених  Податковим кодексом України, тощо.
При цьому питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань не охоплюється предметом цього позову, оскільки податкові повідомлення-рішення суб`єкта владних повноважень, згідно з яким відповідні зобов`язання визначено, не є предметом дослідження у справі, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати їх правовий аналіз.
Отже, з урахуванням викладених законодавчих приписів дослідженню і оцінці підлягають питання чи набула сума податкового зобов`язання визначена контролюючим органом у податкових повідомлень-рішень статусу узгодженого грошового зобов`язання та статусу податкового боргу та з огляду на встановлене, чи були правові підстави для її стягнення.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що на виконання вказаних положень Податкового кодексу, Головним управлінням ДФС у Львівській області надіслано податкову вимогу форми «Ф» від 17.04.2012 № 325 на суму 6551,09 грн на адресу відповідача.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що доказів того, що податкові повідомлення-рішення та податкова вимога відповідачем оскаржувалися, в матеріалах справи відсутні.
Також, відсутні докази вжиття відповідачем заходів щодо погашення податкової заборгованості в сумі 135544,59 грн.
Оскільки, сума 135544,59 набула статусу узгодженого грошового зобов`язання та статусу податкового боргу, а тому така підлягає стягненню з відповідача.
Крім цього, суд апеляційної інстанції зазначає, що обґрунтування апеляційної скарги зводяться лише до процедурних порушень, здійснених контролюючим органом при зверненні до суду щодо стягнення податкового боргу, оскільки на думку відповідача, таке стягнення може бути ініційоване лише шляхом внесення заяви в порядку ст. 283 КАС України. Однак, суд апеляційної інстанції вважає такі покликання безпідставними з огляду на таке.
Особливості провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів встановлено  статтею 283 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 283 КАС України, провадження у справах за зверненням податкових та митних органів при здійсненні ними визначених законом повноважень здійснюється на підставі заяви таких органів, зокрема, щодо: стягнення коштів за податковим боргом.
Заява подається до суду першої інстанції протягом 24 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду, за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом, у письмовій формі (ч. 2 ст. 283 КАС України).
У п.п. 19-1.1.22 п. 19-1.1 ст. 19-1 Податкового кодексу України визначено, що контролюючі органи виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій статтею 19 3 цього Кодексу, зокрема, здійснюють погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів.
Підпунктом 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 ПК України передбачено, що повноваження податкових органів звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Відповідно до п. 95.1 ст. 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
За правилами п. 95.3 ст. 95 ПК України, стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
З системного аналізу вищенаведених норм, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що що контролюючий орган може звернутися до адміністративного суду з позовом про стягнення податкового боргу з платників податків із дотриманням відповідних умов, встановлених пунктом 95.2 статті 95 ПК України, які надають право на примусове стягнення податкового боргу.
При цьому положення податкового законодавства не встановлюють імперативного обов`язку щодо звернення контролюючого органу з вимогами про стягнення податкового боргу, саме в порядку статті 283 КАС України, яка визначає особливості провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 0940/2276/18 (№ К/9901/29891/19).
Суд апеляційної інстанції вважає, що оскільки процедуру стягнення податкового боргу, контролюючим органом, здійснено шляхом подання до суду саме позовної заяви, а не заяви, у відповідності до статті 283 КАС України, покликання апелянта на порушення вимог цієї статті КАС України є безпідставними і не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення податкового боргу у сумі 135544,49 грн, з   ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Отже, апеляційна скарга ОСОБА_1 не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін. 
Керуючись ст. ст.  313, 316, 321, 322, 325, 328, КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року у справі № 1.380.2019.006122 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	О. Б. Заверуха  	
Повне судове рішення складено 13.03.2020.