Номер провадження: 22-ц/813/558/20 
Номер справи місцевого суду: 511/671/19
Головуючий у першій інстанції Іванова О. В.
Доповідач Ващенко  Л. Г.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2020 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого - судді Ващенко Л.Г.
суддів - Колеснікова Г.Я., Вадовської Л.М.,

у порядку ст. 369 ЦПК України, розглянула апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 30 липня 2019 року (одноособово суддя Іванова О.В.) у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА
(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції) 
10.04.2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум актив» (далі-Товариство 1) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 18 900 гривень. 
Позов обґрунтовано наступним.
22.08.2018 року між Товариством (правонаступник товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія є гроші», далі-Товариство 2) та ОСОБА_1 укладено договір про надання позики в розмірі 3 000 гривень на строк до 21.09.2018 року.
15.01.2019 року між Товариством 2 і Товариством 1 укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 1501/1, відповідно до якого клієнт відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, у зв`язку з чим гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стали дійсними для фактора та вважаються наданими фактору, а також до фактора перейшли всі пов`язані з ними права, зокрема право грошової вимоги щодо сум основного боргу, нарахованих та несплачених боржниками відсотків, неустойок у повному обсязі.
Згідно витягу з акту прийому-передачі прав вимоги за договором факторингу від 15.01.2019 року, фактор (Товариство 1) прийняв право вимоги за грошовими зобов`язаннями за договором від 22.08.2018 року №35027 між Товариством 2 і відповідачем ОСОБА_1 в загальній сумі 18 900 гривень.
Посилаючись на те, що відповідач, у встановлений договором строк, грошові кошти не повернув, станом на 15.01.2019 року має місце заборгованість у розмірі 18 900 гривень, яка складається із: заборгованості за кредитом - 3 000 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом - 6 720 гривень і заборгованості за пенею - 9 180 гривень, позивач просив позов задовольнити. 
Сторони не приймали участі у судовому засіданні 31.07.2019 року.
Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 31.07.2019 року позов Товариства задоволено, суд стягнув: з ОСОБА_1 на користь Товариства 1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 18 900 гривень, що складається із: заборгованості за кредитом - 3 000 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом - 6 7200 гривень, пені - 9 180 гривень, та судові витрати у розмірі 1 921 гривень.
(короткий зміст вимог апеляційної скарги)        
Відповідач не погодився із рішенням від 31.07.2019 року і подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)
Апеляційна скарга ОСОБА_1 зазначає: 
Із позовної заяви не вбачається хто є стягувачем по кредиту - Товариство 1 або 
Товариство 2, і, якщо відбулась переуступка прав, то позивачем має бути юридична особа, яка володіє правами на момент звернення, однак документів про реєстрацію такої компанії не надано, відповідач не отримував повідомлення про відступлення Товариством 2 прав Товариству 1, який є власником відповідної частини відступлених Прав Вимоги за договором № 101 від 15.01.2019 року. 
Позивач, обґрунтував позов тим, що 22.08.2018 року між Товариством 2 та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №3343018998-035027 про надання позики, в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://е- groshi.com і вчинення ним певних дій, які свідчать про укладення Договору.
На підтвердження позовних вимог надано Договір №3343018998-035027 від 22.08.2018 року між Товариством 2 та ОСОБА_1 , договір зазначає, що він підписаний електронними цифровими підписами. До матеріалів справи додано повідомлення від 22.08.2018 року, відповідно до якого через систему прийому платежів «Platon» (TOB Платежі онлайн) проведено успішно видачу займу на сайті EGROSHI.COM (3000) на картку клієнта, але в матеріалах справи та у платіжному дорученні не зазначено, що саме ОСОБА_1 отримав грошові кошти.
Суд не взяв до уваги, що відповідно до договору про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, з п. 3.2.1. слідує, що проценти за користування позикою становлять 2% за кожний день користування позикою, що становить 730 % річних, а згідно правових висновків Великої Палати, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, а далі його права та інтереси забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України. Тому нарахування відсотків повинно припинитись після спливу 31 дня, а стягненню підлягають 3 000 гривень кредиту і проценти 1 091 гривень за 31 день.
Позивачем не надано жодного доказу, що Договір від 22.08.2018 року підписано електронним цифровим підписом й не надано графік розрахунків, що є додатком до цього договору. Відсутні докази отримання позивачем електронного цифрового підпису в акредитованому центрі сертифікації ключів, тобто не доведено підписання договору з використанням електронного цифрового підпису. Відсутні докази укладення між сторонами угоди щодо надання відповідачу доступу до системи інтернет клієнт-банк. Повідомлення на підтвердження передачі відповідачеві грошових коштів через систему прийому платежів «Platon» (TOB Платежі онлайн), містить розбіжності щодо суми передачі грошових коштів, відповідно до якого передано (3000) на картку клієнта й не підтверджено факт їх передачі саме відповідачу.
Банк не має право стягувати одночасно пеню і штраф за порушення позичальником грошових зобов`язань, оскільки подвійна цивільна відповідальність заборонена ст. 61 Конституції України (ВССУ від 31 травня 2017р. у справі № 756/2999/15-ц). Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання і виконання повинні підкорятися таким принципам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною в договорі і підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності та розумності. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми в якості неустойки (пені), спотворює її справжнє правове призначення, оскільки з розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка (пеня) перетворюється у несправедливо непомірний тягар для споживача і джерело отримання невиправданих додаткових доходів кредитором.
Суд не звернув уваги на заперечення відповідача та правове обґрунтування, не витребував належних доказів та поверхово провів розгляд справи, чим порушив права відповідача в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 6 720 гривень і пенів розмірі 9 180 гривень, що суперечить діючому законодавству, крім того в рішенні суду в описовій частині на третій сторінці абзац 7-8 йде мова про фінансову компанію « Є гроші» та особу ОСОБА_2 
(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)
Позивач не скористався правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу. 

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)
Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.
22.08.2018 року між Товариством 2 та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №3343018998-035027, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит на картковий рахунок у розмірі 3 000 гривень, датою повернення позики, відповідно до укладеного договору, є не пізніше 23:00 години 21.09.2018 року включно (а.с. 14-20). 
Станом на 22.09.2018 року і у подальшому кредит та проценти відповідачем не повернуті.
15.01.2019 року між Товариством 2 і Товариством 1 укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 1501/1, відповідно до якого клієнт відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, у зв`язку з чим гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стали дійсними для фактора та вважаються наданими фактору, а також до фактора перейшли всі пов`язані з ними права, зокрема право грошової вимоги щодо сум основного боргу, нарахованих та несплачених боржниками відсотків, неустойок у повному обсязі. Згідно витягу з акту прийому-передачі прав вимоги за договором факторингу від 15.01.2019 року, фактор (Товариство 1) прийняв право вимоги за грошовими зобов`язаннями за договором від 22.08.2018 року №35027 між Товариством 2 і відповідачем ОСОБА_1 в загальній сумі 18 900 гривень (а.с. 10-13).
Станом на 15.01.2019 року позивач нарахував заборгованість у розмірі 18 900 гривень (заборгованість за кредитом - 3 000 гривень, заборгованість по процентам за користування кредитом - 6 720 гривень і пеню - 9 180 гривень, а.с.13). 
Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувались.
Між сторонами виникли правовідносини із кредитних зобов`язань, які 
регулюються нормами ЦК України, Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про електронну комерцію.
(доводи, за якими суд апеляційної інстанціїу зв`язку з чим рішення суду підлягає залишенню без змін)
Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив з того, відповідач ОСОБА_1 належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконав, чим порушив умови договору, що є підставою для стягнення заборгованості (а.с.108-111).
Висновки суду в цій частині відповідають обставинам справи і нормам матеріального права.
З   матеріалів   справи   вбачається,  що  22.08.2018 року між Товариством 2 та 
ОСОБА_1 укладено договір №3343018998-035027 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, який укладено в електронному вигляді, шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://e-groshi.com і виконання останнім певних дій, які свідчать про укладення договору (а.с. 14-20).
Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами (ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування».
Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до п. 12, ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором є CMC - повідомлення з кодом, який зазначений у тексті договору у розділі «Підписи сторін».
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (ст. 205 ч.1 ЦК України).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ст. 207 ч.1 ЦК України). 
Договір №3343018998-035027 від 22.08.2018 року, укладений між Товариством 2 та ОСОБА_1 , відповідає вимогам ст. ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України, оскільки вчинений у письмовій формі, підписаний уповноваженими особами, що підтверджує досягнення сторонами договору всіх його істотних умов.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно п. 2.1 договору від 22.08.2018 року, Товариство 2 на умовах цього договору надає ОСОБА_1 кошти у позику на умовах фінансового кредиту, що виражена у грошових коштах у національній валюті України, відповідно до заявки на отримання позики, та відповідно до умов цього договору, а ОСОБА_1 зобов`язується отримати (прийняти) та повернути позику та сплатити суму процентів користування позикою в порядку і в строк визначений цим договором(а.с. 14).
15.01.2019 року між Товариством 2 і Товариством 1 укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 0501/1, відповідно до якого клієнт відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, у зв`язку з чим гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стали дійсними для фактора та вважаються наданими фактору, а також до фактора перейшли всі пов`язані з ними права, зокрема право грошової вимоги щодо сум основного боргу, нарахованих та несплачених боржниками відсотків, неустойок у повному обсязі.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника), ст. 1077 ч.1 ЦК України.
Таким чином, внаслідок укладання договору факторингу від 15.01.2019 року, відбулася заміна кредитора, а саме Товариство 1 набуло статусу нового кредитора - стягувача за договором 3343018998-035027 від 22.08.2018 року.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ст. 517 ч.1 ЦК України).
Не пізніше тридцяти робочих днів після набуття чинності цим договором клієнт зобов`язаний сповістити боржників про укладання цього договору і повідомити, що платіж на користь фактора є належним (п.3.4.2 договору факторингу від 15.01.2019 року, а.с.10 зворот).
У січні 2019 року Товариство 2 письмово повідомило відповідача про відступлення прав вимоги Товариству 1, що підтверджується повідомленням за вих. №101 від 04.01.2019 року з підтвердженням поштового відправлення (а.с. 48,49).
Разом з тим, висновки суду першої інстанції про задоволення позову у розмірі 18 900 гривень не відповідають обставинам справи і нормам матеріального права.
Товариство 2, пред`являючи вимоги про погашення боргу, просило стягнути крім тіла кредиту (сума, яку позичальник фактично отримав в борг), складові його повної вартості (заборгованість за відсотками, а також пеню за несвоєчасну сплату кредиту).
Позивач просив стягнути проценти у розмірі 6 720 гривень за період з 22.08.2018 року по 15.01.2019 року включно, а також заборгованість за пенею у розмірі 9 180 гривень за період з 22.09.2018 року по 15.01.2019 року включно (а.с.22-26).
Зобов`язання повинні виконуватись належним чином і установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону (ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 530 ч.1, 612 ч.1 ЦК України).
Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ст. 1050 ч.1 ЦК України).
Відповідно до умов п. 10.1.3. договору позичальник зобов`язується вчасно повернути позику та сплатити суму процентів за користування позикою (а.с. 18).
Строк надання послуг за цим договором (строк на який надається позика) розпочинається з моменту отримання позичальником коштів відповідно до умов договору, (п.5.1 Договору) - а.с.15. 
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 1048 ЦК України).
Розмір і порядок процентів встановлений кредитним договором між сторонами. 
Так, сума процентів за користування позикою становить 1 091,1 гривень за 31 днів. Проценти за користування позикою становлять 2% за кожний день користування позикою, що становить 730% річних. Ти процентної ставки - фіксована. Фіксована процентна ставка за цим Договором становить 2 № (шістдесят гривень процентів) за кожний день, починаючи з дати видачі позики і закінчуючи датою фактичного повернення позики включно, протягом строку користування позикою. Загальна сума позики здорожчання позики за весь період її складає чотири тисячі дев`яносто одна гривня 10 копійок (п.3.2,3.2.1,3.3 Договору, а.с.14,15).
Оскільки відповідно до умов договору позики (п.3.2.1), проценти за користування позикою становлять 2% за кожний день користування позикою, що становить 730 % річних, виходячи з того, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, у даному випадку, нарахування Товариством 1 відсотків після спливу зазначеного строку, тобто після спливу 31 дня, суперечить умовам договору.
Позивач, у встановленому законом порядку, не заявляв вимог про стягнення процентів з підстав ч.2 ст. 625 ЦК України, тобто після спливу визначеного договором строку кредитування.
За таких обставин, позивач має право на стягнення 3 000 гривень заборгованості за позикою і 1 091 гривень процентів за 31 день користування кредитними коштами.
Вимоги в частині стягнення неустойки у вигляді пені також підлягають задоволенню частково.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (с. 549 ч.ч.1,3, 551 ч.2 ЦК України).
Відповідно п. 7.1. договору у випадку порушення (прострочення) позичальником строку повернення позики та/або оплати суми процентів за користування позикою, позикодавець має право додатково, крім процентів за користування позикою за кожен день прострочення, стягнути з позичальника пеню у розмірі 3,00% від залишку суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. Пеня підлягає сплаті шляхом внесення готівкових коштів у касу позикодавця або перерахування таких коштів на поточний рахунок позикодавця (а.с.16).
З відповідача на користь позивача підлягають стягненню збитки у розмірі 4 091,10 гривень (3 000 кредит + 1 091,10 проценти). 
Позивач просить стрягнути неустойку у вигляді пені в розмірі 9 180 гривень. 
 Між тим, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ст. 551 ч.3 ЦК України).
Зважаючи на те, що розмір неустойки у вигляді пені (9 180 гривень) значно перевищує розмір збитків (4 091,10 гривень), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка у розмірі збитків - 4 091,10 гривень.
(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)
Доводи відповідача у скарзі про те, що позовна заява не зазначає стягувача за кредитом, позивач не надав доказів, що він, як особа, яка володіє правами на момент звернення, у встановленому законом порядку, зареєстрований як юридична особа, крім того, відповідач не отримував повідомлення про відступлення прав Товариством 2 Товариству 1 за договором № 1501 від 15.01.2019 року, - не заслуговують на увагу. 
Товариство 1, як фактор, зайняв місце кредитора у зобов`язаннях, що виникли з договорів відносно усіх прав клієнта, у тому числі права одержання від боржників сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі, зокрема і стосовно ОСОБА_1 (п.1.2 договору, а.с.10, витяг з акту прийому-передачі прав вимоги від 15.01.2019 року, а.с.13).
Товариство 1, з 08.12.2017 року, зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що підтверджується відповідним витягом від 10.09.2018 року (а.с.36).
У січні 2019 року Товариство 2 письмово повідомило відповідача про відступлення прав вимоги Товариству 1, що підтверджується повідомленням за вих. №101 від 04.01.2019 року з підтвердженням поштового відправлення.
Твердження відповідача, що не надано доказів того, що Договір від 22.08.2018 року підписано електронним цифровим підписом, а також відсутні докази отримання позивачем електронного цифрового підпису в акредитованому центрі сертифікації ключів, тобто позивачем не доведено підписання договору з використанням електронного цифрового підпису, - до уваги не приймаються.
Матеріали справи містять Договір №3343018998-035027 від 22.08.2018 року, відповідно до якого Позичальник (Товариство 2) на умовах цього договору надав Позичальнику (Клієнту) кошти у позику на умовах фінансового кредиту, що виражена у грошових коштах в національній валюті України, відповідно до заявки на отримання позики та відповідно до умов цього договору, а позичальнику зобов`язався отримати (прийняти) та повернути позику та сплатити суму процентів за користування позикою у порядку і в строк визначений договором. Розмір позики складає 3 000 грн., сума процентів 1091,10 грн. за 31 день, дата повернення - не пізніше 23:00 22.09.2018 включно. У вказаному договорі зазначено, що він підписаний електронними цифровими підписами.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Зазначений договір, у встановленому законом порядку, не визнаний недійсним з підстав того, що він не підписувався Товариством за допомогою електронного цифрового підпису.
Посилання відповідача на те, що повідомлення на підтвердження передачі грошових коштів через систему платежів «Platon» (TOB Платежі онлайн) містить розбіжності щодо суми грошових коштів й не підтверджено факт їх передачі саме відповідачу, безпідставні.
Матеріали справи містять належні докази: платіжне доручення №6289 від 22.08.2018 року і повідомлення від 22.08.2018 року, відповідно до якого через систему прийому платежів «Platon» (TOB Платежі онлайн) успішно проведено видачу займу на сайті EGROSHI.COM (3000) на картку клієнта і отримувачем цих коштів є відповідач ОСОБА_1 (а.с.27,28).
Доводи відповідача в частині неправильності визначення судом розміру процентів та неустойки прийняті до уваги колегією суддів і є підставою для зміни рішення суду в цій частині.
З мотивувальної частини рішення підлягають виключенню абзаци 7,8 на а.с.110, в яких йдеться про фінансову компанію «Є гроші» та особу ОСОБА_2 , оскільки вони не стосуються предмету спору у справі. 
(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)
Зважаючи на те, що відповідач належним чином не виконав зобов`язання, порушене право позивача підлягає захисту шляхом частково задоволення позову.
(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)
Підставами для зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.  Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ст. 376 ч.1 п.п.1-4, ч.2, ч.4 ЦПК України).
Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про стягнення процентів поза межами строку дії кредитного договору, заявлений до стягнення розмір неустойки перевищує розмір збитків, висновки суду в цій частині не відповідають обставинам справи і нормам матеріального права - ст. ст. 625, 1050 ЦК України, рішення суду підлягає зміні з викладенням резолютивної частини рішення у новій редакції, а також з виключенням із мотивувальної частини абзаців 7,8 на а.с.110.
СУДОВІ ВИТРАТИ
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).
Колегія суддів змінює рішення суду про стягнення заборгованості, тому судові витрати підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідач не має права на відшкодування судових витрат за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, судові витрати (2 881,50 гривень, а.с.130) за подачу апеляційної скарги сплачені виходячи з мінімального розміру судових витрат (1921х150%, а.с.2).

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:        

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 30 липня 2019 року - змінити, виклавши резолютивну частину рішення у новій редакції:
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІІН НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» (код ЄДРПОУ 41797188) заборгованість за кредитним договором №3343018998-035027 від 22.08.2018 року у розмірі 8 182,20 гривень, з яких: 3 000 гривень, заборгованість за кредитом; 1 091,10 гривень проценти за період з 22.08.2018 року по 21.09.2018 року і пеня у розмірі 4 091,10 гривень.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІІН НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» (код ЄДРПОУ 41797188) судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1 921 гривень за розгляд справи в суді першої інстанції.
Виключити з мотивувальної частини рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 30 липня 2019 року абзаци 7,8 на а.с.110, в яких йдеться про фінансову компанію «Є гроші» та особу ОСОБА_2 ..
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і, відповідно  до  п. 2  ч.  3  ст.  389  ЦПК  України, оскарженнюу касаційному порядку не підлягає. 
Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 24.03.2020 року. 

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська 

                                                                Г.Я. Колесніков