ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/5490/17                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Огурцов О.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  10 березня 2020 року                                                                                          м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                                      Оксененка О.М.,
суддів:                                                            Лічевецького І.О.,
                                                                 Мельничука В.П.,

При секретарі:                                    Пономаренко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про визнання протиправним та скасування розпорядження, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю «Глобус»  звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, в якому просило: визнати протиправним та скасувати розпорядження від 06.04.2017 № 949 «Про застосування заходу впливу до Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю «Глобус».
Позов обґрунтовано тим, що в діях позивача відсутні порушення законодавства про фінансові послуги, оскільки ним було в повному обсязі виконано зобов`язання за договором страхування, а розмір страхового відшкодування визначено без врахування податку на додану вартість, оскільки особа, яка здійснювала ремонт транспортного засобу та якій перераховано суму відшкодування, не є платником податку на додану вартість.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2019 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі.
Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем виконано розпорядження від 06.04.2017 № 949, що підтверджено листом товариства від 13.07.2017 №15/547, 
Втім, вказані обставини не були враховані судом першої інстанції при винесенні судового рішення.
Відтак, виконання вимог розпорядження у добровільному порядку у встановлений у розпорядженні строк свідчить про відсутність у позивача права на звернення до суду за захистом своїх порушених прав.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до частини другої ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.
Апеляційний розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у силу вимог частини четвертої ст. 229 КАС України, оскільки сторони у судове засідання не з`явились.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, 22.12.2016 у Запоріжжі відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Subaru Legasy, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу ЗАЗ Lanos, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 
Постановою Амір -Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 18.01.2017 по справі №199/188/17-п, що набрала законної сили 31.01.2017, ОСОБА_1 визнано винний у скоєнні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди.
При цьому, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю «Глобус».
Відповідно до висновку судового експерта від 23.01.2017 №2501/17/СК сума відновлювального ремонту транспортного засобу потерпілої сторони без врахування податку на додану вартість становить 25533,83 гривень.
У подальшому, представником ОСОБА_2 надано позивачу заяву, в якій останній просив перерахувати суму страхового відшкодування на рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , який здійснює відновлювальний ремонт транспортного засобу, що підтверджується рахунком від 01.02.2017 № 17. 
До зазначеної заяви також було додано копії реєстраційних документів фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , зокрема, витяг з реєстру платників єдиного податку від 13.09.2016, відповідно до якого фізична особа-підприємець ОСОБА_4 є платником єдиного податку 2 групи без реєстрації платником податку на додану вартість.
20 лютого 2017 року Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» перерахувало фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 суму страхового відшкодування у розмірі 25533,83 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 14047.
Разом з тим, 21.02.2017 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від представника потерпілої сторони надійшла скарга щодо невиконання позивачем зобов`язань за договором страхування та порушення вимог законодавства про фінансові послуги, оскільки позивачем було перераховано суму відшкодування без врахування суми податку на додану вартість.
Як наслідок, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг було проведено перевірку викладених у скарзі обставин та прийнято розпорядження від 06.04.2017 № 949, яким зобов`язано позивача усунути порушення вимог законодавства у сфері фінансових послуг, а саме пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та повідомити про усунення у термін до 28.04.2017.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем виконано зобов`язання за договором страхування у повному обсязі, тому відповідач дійшов помилкового висновку про порушення позивачем умов договору та законодавства про фінансові послуги, відтак прийняте розпорядження від 06.04.2017 № 949 є протиправним та підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
У силу вимог частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг визначені в Законі України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 №2664-III (далі - Закон №2664-III).
Частиною першою статті 21 Закону передбачено, що державне регулювання ринків фінансових послуг щодо страхових послуг здійснюється Національною комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.
Згідно пункту 12 частини першої статті 28 Закону №2664-III Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції: надсилає фінансовим установам та саморегулівним організаціям обов`язкові до виконання розпорядження про усунення порушень законодавства про фінансові послуги та вимагає надання необхідних документів.
Відповідно до статті 39 Закону №2664-III у разі порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг, національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу відповідно до закону.
Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, обирає та застосовує заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення, враховуючи наслідки порушення та наслідки застосування таких заходів.
У відповідності до пункту частини першої статті 40 Закону №2664-III Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, може застосовувати такі заходи впливу, зокрема: зобов`язати порушника вжити заходів для усунення порушення та/або вжити заходів для усунення причин, що сприяли вчиненню порушення; накладати штрафи в розмірах, передбачених статтями 41 і 43 цього Закону.
Аналогічні положення закріплені в п. 2.1 Положення про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, затвердженого Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 20 листопада 2012 року № 2319 (далі - Положення № 2319).
Згідно п. 1.5 Положення № 2319 Нацкомфінпослуг як колегіальний орган або уповноважені особи Нацкомфінпослуг обирають і застосовують заходи впливу на основі аналізу даних та інформації стосовно порушення законодавства про фінансові послуги, враховуючи наслідки порушення та застосування таких заходів.
Дані та інформація про ознаки порушення законодавства про фінансові послуги може міститися в: матеріалах, отриманих за результатами перевірок, проведених Нацкомфінпослуг; звітності, що подається до Нацкомфінпослуг; повідомленнях, отриманих від органів державної влади; повідомленнях, отриманих від міжнародних організацій, іноземних органів державної влади, неурядових організацій іноземних держав; зверненнях громадян; повідомленнях, отриманих від юридичних осіб; повідомленнях, опублікованих у засобах масової інформації; матеріалах, отриманих на письмову вимогу Нацкомфінпослуг про надання необхідних документів та інформації.
Пунктом 4.11 Положення № 2319 визначено, що у випадку розгляду справ про правопорушення, за які передбачено застосування заходів впливу, визначених підпунктами 1, 2, 4 - 9 пункту 2.1 розділу II цього Положення, член Нацкомфінпослуг відповідно до розподілу обов`язків подає матеріали про правопорушення до Нацкомфінпослуг як колегіального органу для розгляду справи про правопорушення. Повідомлення особи про розгляд справи про правопорушення надсилається особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається особисто керівнику чи уповноваженій особі під підпис не пізніше ніж за десять робочих днів до дати розгляду справи про правопорушення.
Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що до повноважень відповідача, як органу що здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг щодо страхових послуг, відноситься розгляд матеріалів щодо протиправності дій страховика, у тому числі за заявами та скаргами громадян, за результатами розгляду яких до порушників може бути застосований захід впливу у вигляді зобов`язання вжити заходів для усунення порушення, який має бути оформлений відповідним розпорядженням.
З матеріалів справи вбачається, що Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг прийнято оскаржуване розпорядження за порушення Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» положень пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року №1961-IV (далі - Закон №1961-IV).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Згідно із статтею 29 Закону №1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
У статті 9 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку; страхова виплата грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.
Відповідно до ст. 20 Закону України «Про страхування», обов`язком страховика при настанні страхового випадку є здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.
Як свідчать матеріали справи, представником ОСОБА_2 надано Товариству з додатковою відповідальністю «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» заяву, в якій останній просив перерахувати суму страхового відшкодування на рахунок фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , який здійснює відновлювальний ремонт транспортного засобу. 
У відповідності до висновку експерта №2501/17/СК від 23.01.2017 сума матеріальних збитків автомобілю ZAZ Lanos, державний номерний знак НОМЕР_3 cкладає 27 962, 19 грн, при цьому вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складає 25 533, 83 грн (без врахування суми ПДВ).
При цьому, згідно витягу з реєстру платників єдиного податку від 13.09.2016, фізична особа-підприємець ОСОБА_4 є платником єдиного податку 2 групи без реєстрації платником податку на додану вартість.
20 лютого 2017 року Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» перерахувало фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 як особі, визначеній потерпілим ОСОБА_2 для здійснення відновлювального ремонту транспортного засобу, суму страхового відшкодування у розмірі 25533,83 грн без ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням № 14047 (а.с. 94).
У силу вимог пункту 36.2 статті 36 Закону №1961-IV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). 
Таким чином, Закон №1961-IV передбачає зменшення страхового відшкодування, здійсненого безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.
Тврдження апелянта про необхідність відшкодування позивачем суму страхового відшкодування з урахуванням суми ПДВ згідно норм Закон №1961-IV колегія суддів вважає помилковими, оскільки правовідносини щодо виключення ПДВ із суми страхового відшкодування регулюються податковим законодавством.
Так, у відповідності до пункту 196.1.3 статті 196 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість операції з надання послуг із страхування, співстрахування або перестрахування особами, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності відповідно до закону, а також пов`язаних з такою діяльністю послуг страхових (перестрахових) брокерів та страхових агентів; надання послуг із загальнообов`язкового державного соціального страхування (у тому числі пенсійного страхування), недержавного пенсійного забезпечення, залучення та обслуговування пенсійних вкладів та рахунків учасників фондів банківського управління, адміністрування недержавних пенсійних фондів.
Отже, операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов`язані з оплатою страхових послуг страхувальником на користь страховика та компенсацією останнім збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об`єктом оподаткування ПДВ.
Відтак, якщо придбання послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта чи товарно-матеріальних цінностей, які мають бути використані в процесі його ремонту, здійснюється у неплатника податку на додану вартість, то розрахунок сум виплати здійснюється без урахування сум ПДВ.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 02.11.2016 у справі №808/5555/15, у постанові Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 200/6084/14-ц.
Оскільки ФОП ОСОБА_4 , який здійснював ремонт автомобіля та якому позивач перерахував спірне страхове відшкодування не є платником ПДВ, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що страхове відшкодування, на стягнення якого має право позивач, має бути виплачено без урахування суми ПДВ.
Таким чином, розпорядження від 06.04.2017 № 949 «Про застосування заходу впливу до Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» прийнято не на підставі, не у межах повноважень, та не у спосіб, що передбачені законодавством, відтак підлягає скасуванню.
Посилання апелянта на лист Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» від 13.07.2017 №15/547 як на підставі добровільного виконання позивачем розпорядження від 06.04.2017 № 949 колегія суддів оцінює критично, оскільки самостійна сплата недоплаченої суми страхового відшкодування (суми ПДВ) у розмірі 2428, 36 грн та пені у розмірі 247,89 грн не свідчить про фактичну згоду позивача з оскаржуваним розпорядженням, оскільки під час вирішення даної справи Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове Товариство з додатковою відповідальністю «Глобус» відмови від позову у порядку статтей 189 та 314 КАС України подано не було.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 229, 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 грудня 2019 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко 

Судді                                                                          І.О. Лічевецький

                                                                                            В.П. Мельничук