ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

06 травня 2020 року                                                                        м. Чернівці
справа № 713/1399/19
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Половінкіна Н. Ю. 
суддів: Владичана А.І., Одинака О.О.
секретаря Конецької Д.Г.
з участю представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 

учасники справи
позивач ОСОБА_2 
відповідач Вижницька міська рада Чернівецької області
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 січня 2020 року, головуючий у першій інстанції Кибич І.А.

встановила:
        ОСОБА_2 у серпні 2019 року звернувся до суду з позовом до Вижницької міської ради Чернівецької області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Зазначав, що ОСОБА_5 вчинено заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області Вірста Н.Д. 3 жовтня 2008 року, зареєстрований в реєстрі за номером 239, яким заповіла ОСОБА_2 земельну ділянку площею 1,1 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області.
          Вказувала, що у липні 2019 року дізнався, що внаслідок смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       
Справа №713/1399/19                          Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_6 
Провадження №22-ц/822/469/20          Доповідач Половінкіна Н.Ю.
       Зазначав, що пропустив строк для подачі заяви про прийняття спадщини з поважних причин.
       Посилався на те, що проживає у Хмельницькій області, не отримував інформації про смерть ОСОБА_5 .
       Просив встановити додатковий строк, достатній для подачі заяви до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 .
Залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 , ОСОБА_7 .
          Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 січня 2020 року у позові відмовлено.
        ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
       Зазначає, що належним відповідачем є Вижницька міська рада Чернівецької області як орган місцевого самоврядування, на території якого знаходиться земельна ділянка.
Вважає, що судом першої інстанції безпідставно залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , так як предметом розгляду є немайновий спір, рішення суду не впливає на права та обов`язки ОСОБА_7 , ОСОБА_4 .
       Судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, поважність причин пропуску строку для подачі заяви про прийняття спадщини.
       У відзиві на апеляційну скаргу третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2  підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
          Відмовляючи у позові ОСОБА_2 до Вижницької міської ради Чернівецької області з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_7 , ОСОБА_4 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1 ст.1216, ч.1 ст.1218, ч.1 ст.1222, ч.1 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270, ч.3 ст.1272 ЦК України та дійшов висновку, що не підлягає захисту право ОСОБА_2 на визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
       На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що позов подано до неналежного відповідача Вижницької міської ради Чернівецької області, спадкоємці ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , які прийняли спадщину, залучені до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
       Водночас судом першої інстанції не прийнято визнання позову Вижницькою міською радою Чернівецької області.
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом статей 43 та 49 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову. 
При цьому згідно з  п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.
Відповідно до правил, встановлених п. 3 ч.2 ст.197 ЦПК України, суд заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них.
За змістом абз. 1, 4 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору.
Предметом позову ОСОБА_2 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої останній просив ухвалити судове рішення, є визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Обставинами, якими ОСОБА_2  обгрунтовував позовні вимоги, зазначав пропуск строку для прийняття спадщини з поважних причин, проживання у Хмельницькій області, не повідомлення про смерть ОСОБА_5 .
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у абз.2 п.11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Встановлено, що внаслідок смерті  ОСОБА_5 відкрилась спадщина ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_5 вчинено заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області Вірста Н.Д. 3 жовтня 2008 року, зареєстрований в реєстрі за номером 239, яким заповіла ОСОБА_2 земельну ділянку площею 1,1 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області.
ОСОБА_2 звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На підставі ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).
Згідно з ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Спадкування за правом представлення має місце у випадках, встановлених статтею 1266 ЦК України, за умови якщо спадкоємець першої - третьої черг спадкування за законом помер до відкриття спадщини.
За змістом ч.1 ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.
Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, 
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).
Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України.
Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
На підставі ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.
За змістом ч.1 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Не можна погодитися з доводами ОСОБА_2 , на які є посилання в апеляційній скарзі, що належним відповідачем є Вижницька міська рада Чернівецької області, безпідставно залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 .
З приєднаної до матеріалів справи спадкової справи до майна померлої ОСОБА_5 №128/2017, відкритої приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Олійник Ю.М., вбачається, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 грудня 2017 року прийнято спадщину, яка відкрилась внаслідок смерті бабусі ОСОБА_5 , син якої ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
За змістом заяви ОСОБА_7 від 22 грудня 2017 року, останній відмовився від спадщини. 
Отже, стороною правовідносин з спадкування внаслідок смерті ОСОБА_5 є онук ОСОБА_4 , який прийняв спадщину ІНФОРМАЦІЯ_4 , має право на спадкування за законом за правом представлення.
В абз.2, 3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від ЗО травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або 
відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній 
нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. 
Наведене свідчить, що територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування є відповідачами у справах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця спадкоємців.
Сторонами у справах позовного провадження є позивач - особа, яка вважає, що її цивільне право порушене і яка пред`явила вимогу про захист порушеного права, і відповідач - особа, яку відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу визначає позивач і яка, виходячи із заявленої тим правової позиції, порушує (не визнає, оспорює, заперечує) його право та має відповідати за позовом, у результаті задоволення якого повинна вчинити відповідні дії (утриматися від таких), може бути примушена до вчинення відповідних дій з метою поновлення прав позивача тощо. Правомірній вимозі відповідає обов`язок належного відповідача усунути порушення права. Якщо йдеться про кілька відповідачів за пред`явленими вимогами, відповідні питання вирішуються з урахуванням цієї обставини.
За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Саме  на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє у задоволенні позову.
Наведений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 липня 2019 року у справі № 140/1867/15-ц (провадження № 61-11006св19).
Судом першої інстанції встановлено, що спір у справі стосується прав та інтересів спадкоємця ОСОБА_4 , а тому обґрунтовано залучив його до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
Правовий статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, визначений ст.53 ЦПК України, такі особи можуть вступити у справу чи бути залучені до участі у справі, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін.
Виходячи із вимог ст.49 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, не наділені процесуальними правами позивача чи відповідача.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у абз.2 п.11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Пунктом 4 ч.2 ст.197 ЦПК України визначено, що у підготовчому засіданні суд вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше.
Відповідно до пункту 5 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обовязки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
За змістом частини першої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.
На підставі ч.2 наведеної норми якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
Суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення  суду (п. п. 11, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»).
Відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Суд першої інстанції визначився із складом осіб, які беруть участь у справі, роз`яснив ОСОБА_2 право на подачу заяви про залучення до участі у справі як співвідповідачів інших спадкоємців.
На стадії апеляційного провадження суд позбавлений можливості вирішити питання про залучення до участі у справі співвідповідачем ОСОБА_4 .
Оскільки ОСОБА_2  пред`явлено позов до неналежного відповідача Вижницької міської ради Чернівецької області, то суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що не підлягає захисту право ОСОБА_2 у спосіб визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини немає.
З урахуванням викладеного рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 січня 2020 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Тому підстав для скасування рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 січня 2020 року немає.
Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ч.1 ст.375 ЦПК України, колегія суддів

постановила: 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 30 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Дата складання повного судового рішення 14 травня 2020 року.

Головуючий                                                         Н.Ю. Половінкіна

                                                                               А.І. Владичан

                                                                               О.О. Одинак