ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 369/2865/19                                                                                 Головуючий у 1 інстанції: Пінкевич Н.С.
                                                                                Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  04 травня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача                                    Вівдиченко Т.Р.
Суддів                                                      Василенка Я.М.
                                                                 Шурка О.І.
За участю секретаря                               Борейка Д.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно статті 229 КАС України,         адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеської митниці Держмитслужби на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 вересня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеської митниці ДФС, третя особа - Державна фіскальна служба України про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Одеської митниці ДФС, третя особа - Державна фіскальна служба України, в якому просив визнати протиправними та скасувати постанову Одеської митниці ДФС від 09.01.2019 року в справі про порушення митних правил та постанову ДФС України від 11.02.2019 року.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 вересня 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Скасовано постанову Одеської митниці ДФС  від 09 січня 2019 року № 2064/50000/18 в справі про порушення митних правил про притягнення громадянина Грузії ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 481 МК України. В решті позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, відповідач - Одеська митниця Держмитслужби звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким залишити постанову в справі про порушення митних правил № 2064/50000/18, відповідно до якої, ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 481 МК України та притягнуто до адміністративної відповідальності - без змін, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що справа про порушення митних правил розглянута Одеською митницею ДФС з дотриманням вимог ч. 4 ст. 526 МК України. 
04 травня 2020 року електронною поштою до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.
Також, 04 травня 2020 року електронною поштою до Шостого апеляційного адміністративного суду від Одеської митниці Держмитслужби надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника митного органу.
Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
В силу ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 25 липня 2018 року о 05 год. 41 хв. до пункту пропуску «Рені-Друрджулєшти авто» митного поста «Ізмаїльський» Одеської митниці ДФС прибув легковий автомобіль марки «Toyota Auris», д/н НОМЕР_1 , кузов № НОМЕР_2 , країна реєстрації Україна, який прямував з України (м. Київ) до Болгарії (м. Бургас), в якому в якості пасажира слідував громадянин Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ).
Згідно посвідки на постійне місце проживання від 22 січня 2016 року № НОМЕР_3 , громадянин Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) постійно проживає в Україні за адресою: АДРЕСА_1 .
В ході здійснення митного контролю, за інформацією Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби «Автотранспортні засоби» встановлено, що 28 грудня 2015 року громадянин Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) ввіз на митну територію України легковий автомобіль марки «Nissan Micra», д/н НОМЕР_4 , кузов № НОМЕР_5 , країна реєстрації Грузія, через пункт пропуску «Одеський морський торговельний порт» митного поста «Одеса-центральний» Одеської митниці ДФС, у митному режимі «тимчасове ввезення до одного року» з метою «особистого користування».
Станом на 25 липня 2018 року громадянин Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) зазначений транспортний засіб марки «Nissan Micra», д/н НОМЕР_4 , кузов № НОМЕР_5 , країна реєстрації Грузія, за межі митної території України не вивіз та до митних органів України з питань митного оформлення цього транспортного засобу не звертався.
Головним державним інспектором відділу митного оформлення № 3 митного поста «Ізмаїльський» Одеської митниці ДФС Даной С.С. складено протокол про порушення митних правил від 25 липня 2018 року №2064/50000/18, яким встановлено, що громадянин ОСОБА_1 перевищив строк тимчасового ввезення транспортного засобу марки «Nissan Micra», д/н НОМЕР_4 , кузов № НОМЕР_5 , країна реєстрації Грузія, встановлений статтею 380 МК України, більше, ніж на 10 діб.
Виконуючим обов`язки заступника начальника митниці - начальника управління протидії митним порушенням та міжнародної взаємодії Одеської митниці ДФС Чайка Є.О. винесено постанову в справі про порушення митних правил № 2064/50000/18 від 09 січня 2019 року, якою громадянина Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 481 МК України. Накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день вчинення порушення митних правил становить 17  000,00 грн.
Не погоджуючись із постановою в справі про порушення митних правил, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Відповідно до ч. 2  ст. 1 Митного кодексу України  (далі - МК України), відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Нормами частини 1 статті 380 МК України передбачено, що тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено митними органами з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.  
В силу ч. 3 ст. 481 МК України, перевищення строку тимчасового ввезення товарів, у тому числі транспортних засобів особистого користування, та транспортних засобів комерційного призначення на митну територію України або строку тимчасового вивезення товарів, крім транспортних засобів особистого користування, за межі митної території України більше ніж на десять діб, але не більше ніж на двадцять діб - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Згідно частини 1 статті 498 МК України, особи, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, та власники товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу (заінтересовані особи), під час розгляду справи про порушення митних правил у  митному органі або суді мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, одержувати копії рішень, постанов та інших документів, що є у справі, бути присутніми під час розгляду справи у митному органі та брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у їх дослідженні, заявляти клопотання та відводи, під час розгляду справи користуватися юридичною допомогою захисника, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, давати усні і письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування та заперечення, оскаржувати постанови митного органу, суду (судді), а також користуватися іншими правами, наданими їм законом. Зазначені в цій статті особи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 МК України, справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника.
Положеннями частини 2 статті 526 МК України передбачено, що про час та місце розгляду справи про порушення митних правил митним органом цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил.
В силу ч. 4 ст. 526 МК України, справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.
Статтею 531 МК України визначено, що підставами для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є: 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; 4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; 5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; 6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до постанови в справі про порушення митних правил №2064/50000/18 від 09 січня 2019 року, громадянина Грузії ОСОБА_1 ( ОСОБА_1 ) визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 3 ст. 481 МК України, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що на день вчинення порушення митних правил становить 17  000,00 грн. (а.с. 11-17).
Згідно протоколу про порушення митних правил від 25 липня 2018 року №2064/50000/18, ОСОБА_1 просив здійснювати розгляд справи про порушення митних правил у його присутності.
Колегія суддів зазначає, що розгляд справи про порушення митних правил здійснювався у відсутності ОСОБА_1 , при цьому, матеріали справи не містять підтвердження факту належного повідомлення позивача про час та місце розгляду справи.
Так, законодавством регламентовано чітку процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, яка передбачає повідомлення особи, щодо якої розглядається справа, поштовим відправленням з повідомленням про вручення та розгляд справи виключно за наявності відомостей про належне і завчасне повідомлення такої особи та в її присутності.
При цьому, зазначена процедура покликана забезпечити реальну можливість особі, яка притягається до відповідальності, реалізувати її процесуальні права, зокрема, право на ознайомлення з матеріалами справи, надання пояснень, бути присутньою під час розгляду справи, тощо. 
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 03 квітня 2018 року у справі №156/404/17 зазначив наступне: «… безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, що має місце в даній справі через відсутність належного повідомлення позивача про час та місце розгляду справи про порушення митних правил, є окремою самостійною і достатньою підставою для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил».
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно скасовано оскаржувану постанову про порушення митних правил Одеської митниці ДФС від 09 січня 2019 року № 2064/50000/18.
Доводи апелянта про те, що листом від 19 грудня 2019 року №19084/10/15-70-20-06 позивача було проінформовано про перенесення розгляду справи на 09 січня 2019 року о 11 год. 00 хв., колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, матеріали справи не містять доказів вручення вказаного листа ОСОБА_1 .
Крім того, посилання апелянта на те, що при складанні протоколу ОСОБА_1 надав згоду на отримання інформації про дату та час розгляду справи про порушення митних правил у вигляді SMS-повідомлення, колегія суддів вважає безпідставними, так як, відповідачем не надано доказів інформування позивача в такий спосіб.
Виходячи з вищезазначеного, доводи апелянта про те, що справа про порушення митних правил розглянута Одеською митницею ДФС з дотриманням вимог частини 4 статті 526 МК України є необґрунтованими. 
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому, підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст. ст. 229, 243, 286, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 вересня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

 Суддя-доповідач                                                                               Вівдиченко Т.Р.
          
 Судді                                                                                                  Василенко Я.М.
                                                                                                  
                                                                                                                Шурко О.І.