П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

30 березня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/5055/19	
Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г.П.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача – судді Турецької І. О.,
суддів – Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року у справі за позовом громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними дій, скасування рішення та про зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткій зміст позовних вимог.

У серпні 2019 року громадянин Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 (далі – громадянин В`єтнаму ОСОБА_1 ) звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі – ГУ ДМС України в Одеській області) в якому просив:
-          визнати протиправними дії щодо складання висновку та рішення про скасування дозволу на імміграцію від 08.04.2016 року за №326507  
-          скасувати висновок та рішення про скасування дозволу на імміграцію від 08.04.2016 року за №326507
-          зобов`язати здійснити обмін бланку посвідки громадянину В`єтнаму ОСОБА_1 у зв`язку з досягненням 25-ти річного віку.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначив, що в порушенні приписів статті 12 Закону України «Про імміграцію», орган міграційної служби в рішенні про скасування дозволу на імміграцію не вказав про наявність, з його боку, протиправних дій, що стали підставою для його отримання. За твердженням позивача, в оскаржуваному рішенні суб`єкта владних повноважень взагалі відсутнє обґрунтування.
Також було акцентовано увагу на тому, що суб`єкт владних повноважень, позбавляючи позивача, який є батьком двох малолітніх дітей – громадян України, дозволу на імміграцію, не врахував вкрай несприятливих наслідків для його родини, яка має стійкий правовий зв`язок з державою Україна. Отже, скасування дозволу на імміграцію буде мати наслідком повної зміни способу життя родини позивача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), позов задоволено частково.
Суд визнав дії ГУ ДМС України в Одеській області щодо прийняття висновку про скасування дозволу на імміграцію та відповідного рішення від 08.04.2016 року протиправними та скасував прийняття висновок про скасування дозволу на імміграцію та відповідне рішення від 08.04.2016 року.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовив.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та скасування відповідних рішень, суд першої інстанції виходив із того, що всупереч п.1 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію», ГУ ДМС України в Одеській області не надало переконливих доказів, що дозвіл на імміграцію в Україну отриманий позивачем на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність.

Окрім того, на думку суду першої інстанції, суб`єкт владних повноважень не врахував факт того, що позивач тривалий час проживає на території України, не вчинив жодних дій, які є підставою для скасування дозволу на імміграцію та його діти є громадянами України.
Відмовляючи позивачу в задоволенні вимог про зобов`язання міграційної служби здійснити обмін посвідки у зв`язку з досягненням 25-ти річного віку, суд зауважив, що рішення суб`єкта владних повноважень про відмову здійснити відповідний обмін, не є предметом даного розгляду.

Короткий зміст апеляційної скарги та відзиву.

ГУ ДМС України в Одеській області, оскаржуючи ухвалене судове рішення, зазначає про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, про неправильне застосування норм матеріального права та про порушення норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ГУ ДМС України в Одеській області зазначає, що позивач отримав дозвіл на імміграцію в Україну на підставі п.1 ч.3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію», а саме: на підставі перебування понад два роки у шлюбі з громадянкою України.
Водночас, як вказує скаржник, громадянка України, з якою позивач перебував у шлюбі, отримала відповідне громадянство, внаслідок подання свідомо неправдивих відомостей, у зв`язку з чим судовим рішення воно скасовано, а паспорт громадянина України визнаний недійсним.
Наведене, на думку скаржника є достатньою підставою,згідно з п.1 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію» для скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну, адже останній  наданий на підставі документів, що втратили чинність.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач наполягає на тому, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не містять у собі підстав для його скасування.

У зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута, відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

Нго ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином В`єтнаму, постійно проживає в Україні останні 10 років.
З 2008 року позивач перебував у шлюбі з громадянкою України ОСОБА_3 , яка набула українське громадянство за територіальним походженням, на підставі ст.8 Закону України «Про громадянство України».
У 2010 році позивач та ОСОБА_3 переїхали на постійне проживання до м. Одеси.
13.04.2010 року позивач звернувся до ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області із заявою про отримання дозволу на імміграцію як особа, що понад два роки перебуває у шлюбі з громадянкою України та документування його відповідною посвідкою на постійне проживання в Україні.
19.05.2010 року ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області провів перевірку щодо громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 та за відсутності заперечень, з боку компетентних органів, на підставі п.1 ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію» надав дозвіл на імміграцію в Україну.
25.05.2010 року позивача документовано посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 із безстроковим терміном дії.

21.04.2011 року ОСОБА_1 розірвав шлюб з громадянкою ОСОБА_3 та уклав шлюб з громадянкою В`єтнаму ОСОБА_4 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 у подружжя народилася донька ОСОБА_5 ,  а ІНФОРМАЦІЯ_3 друга донька ОСОБА_6 , які  набули громадянство України за народженням.
09.04.2019 року позивач звернувся до ГУ ДМС України в Одеській області із заявою-анкетою №220719000 про заміну посвідки на постійне проживання у зв`язку з досягненням 25 - річного віку.
24.04.2019 року відповідачем прийнято рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання.
14.05.2019 року позивач повторно звернувся із заявою-анкетою №223504000 про заміну посвідки на постійне проживання за тими же підставами.
13.06.2019 року ГУ ДМС України в Одеській області знову прийняло рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання.

Оскаржуючи в судовому порядку рішення ГУ ДМС України в Одеській області про відмову здійснити обмін посвідки на постійне проживання, позивач дізнався  про існування висновку даного органу про можливість скасування дозволу на імміграцію.
Зміст даного висновку свідчить про те, що Управління ДМС України в Херсонській області направило на адресу відповідача лист №1/2-8105  зі списком громадян В`єтнаму, які набули громадянство України за територіальним походженням, відповідно до ст. 8 Закону України «Про громадянство України» і яким, відповідно до подання прокуратури Херсонської області, судовими рішеннями були скасовані рішення про набуття громадянства України, а паспорти громадян України визнані недійсними.
Зокрема, за №170 згідно цього списку є громадянка ОСОБА_3 .
Щодо вказаної особи вказано про наявність рішення апеляційного суду Херсонської області від 09.03.2011 року, яким скасовано рішення про оформлення набуття громадянства України, а також зазначено про прийняття міграційною службою  30.04.2011 року  рішення про скасування громадянства України. Паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 17.08.2009 року на ім`я ОСОБА_3 визнано недійсним.

08.04.2016 року ГУ ДМС України в Одеській області прийняло рішення про скасування позивачеві дозволу на імміграцію, на підставі п.1 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію».
Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляційної скарги і висновків суду першої інстанції.
Частина 2 статті 19 Конституції України зобов`язує органи державної влади та органи місцевого самоврядування, а також їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлює, що іноземець це – особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав, а посвідка на постійне проживання це – документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.
Закон України «Про імміграцію» у статті 1 унормовує, що імміграція – це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.
Іммігрантом є – іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач отримав дозвіл на імміграцію в Україну на підставі факту перебування у шлюбі понад два роки з громадянкою України – До ОСОБА_7 .

Вищенаведене вказує, що на момент видачі позивачу дозволу на імміграцію в Україну були наявні законодавчі підстави для видачі такого дозволу.

Стаття 12 Закону України «Про імміграцію» передбачає, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо:
1) з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність;
2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили;
3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні;
4) це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України;
5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;
6) в інших випадках, передбачених законами України.

За логікою приписів наведеної норми, дозвіл на імміграцію може бути скасовано, зокрема, у випадку, якщо іноземець, для отримання дозволу на імміграцію, свідомо надав неправдиві відомості, підроблені документи чи документи, що втратили чинність.

Скаржник, на обґрунтування своєї позиції, вказує про те, що документи, на підставі яких позивач отримав дозвіл на імміграцію, втратили чинність. Втрата чинності, на його думку, виразилася в прийнятті 09.03.2011 року судового рішення про скасування рішення про оформлення ОСОБА_3 громадянства України.

Водночас, такі твердження скаржника не відповідають дійсності.
29.07.2009 р. у справі №22-1034/2011 Голопристанський районний суд Херсонської області прийняв рішення про задоволення заяви ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання її батьків на території України до 24.08.1991 року.
За результатами розгляду апеляційної скарги прокурора Голопристанського району Херсонської області, апеляційним судом Херсонської області 09.03.2011 року прийнято рішення про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалене нове рішення про відмову в задоволенні заяви.
15.04.2019 року дане рішення апеляційної інстанції було скасовано і справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. На момент розгляду даного спору, рішення по цій справі відсутнє.

Досліджуючи наведені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відсутнє судове рішення про скасування ОСОБА_3 громадянства України і підстава за якою позивач набув право на отримання дозволу на імміграцію є чинною.
Важливо зазначити, що ч. 2 ст. 77 КАС України покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, та спростувати обґрунтоване твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.
Проте, у даному спорі, суб`єкт владних повноважень не перевірив достовірність обставин того, чи дійсно   ОСОБА_3 позбавлена громадянства України і чи існує рішення міграційної служби про визнання її паспорту громадянина України недійсним.
Між іншим, суд апеляційної інстанції дослідив документ, який став підставою для прийняття ГУ ДМС України в Одеській області щодо позивача дуже важливого рішення, а саме рішення, яке позбавляє його права знаходитися на території України та проживати зі своєю сім`єю.
Даний документ представляє собою список із прізвищами осіб щодо яких прийняти рішення про скасування громадянства України. Проте, законодавчі підстави прийняття таких рішень і їх зміст у цьому списку відсутні.

До того ж, колегія суддів поділяє позицію суду першої інстанції, що рішення апеляційного суду Херсонської області від 09.03.2011 року прийнято через 10 місяців після того, як міграційний орган видав позивачу посвідку НОМЕР_1 (25.05.2010 року) на постійне проживання в Україні.

Є також слушним зауваження суду першої інстанції, що позивач тривалий час проживає на території України, не вчинив жодних дій, які є підставою для скасування дозволу на імміграцію та його донька є громадянкою України.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суб`єкт владних повноважень, скасовуючи позивачеві дозвіл на імміграцію не дотримався одного з елементів критерію «необхідності у демократичному суспільстві», а саме: принципу пропорційності, який, в свою чергу, вимагає встановлення балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень, що призвело до негативних наслідків для позивача за відсутності будь-якої вини останнього.

Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, в задоволенні апеляції слід відмовити.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас частина 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до п.11 ч.6 ст.12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції ухвалено рішення у справі незначної складності та, яка була розглянута за правилами спрощеного провадження, відсутні підстави для його касаційного оскарження.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року у справі за позовом громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправними дій, скасування рішення та про зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя                                                             І. О. Турецька

суддя                                                             Л. В. Стас

суддя                                                             Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 30.03.2020 року.