ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/5385/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Донець В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  13 квітня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                    - Єгорової Н.М.,
суддів                                        - Коротких А.Ю., Федотова І.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:
У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про:
- визнання протиправними дій Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 у встановленні статусу та видачі посвідчення інваліда війни; 
- зобов`язання Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації встановити ОСОБА_1 статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2020 року у задоволенні позову відмовлено. При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що додані позивачем докази підтверджують його статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та настання інвалідності у зв`язку з тим, що він брав участь у таких заходах. При цьому наголосив, що належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони позивачем не надано.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати його та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Свої доводи обґрунтовував тим, що обставини його участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони підтверджуються копією наказу АТП «Про переведення цивільної оборони підприємства на особливий режим роботи», копією наказу АТП «Про командирування водіїв» та довідкою Автобусного парку № 8 «Про перейменування підприємств». 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
При цьому, колегія суддів зауважує, що у силу приписів ч. 5 ст. 304 КАС України до відзиву на апеляційну скаргу додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
Разом з тим, Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації не надало до суду апеляційної інстанції відповідних доказів на виконання ч. 5 ст. 304 КАС України, а тому викладені у відзиві на апеляційну скаргу доводи при вирішенні спору оцінці колегією суддів не підлягають.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 виданого 07 травня 1996 року ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок аварії на Чорнобильській катастрофи Категорія 1, йому також надано статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується вкладкою від 25 жовтня 2000 року № 142341 до посвідчення серії НОМЕР_1 .
Позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної державної в м. Києві державної адміністрації з заявою від 26 лютого 2019 року якою просив установити йому статус інваліда війни та видати відповідне посвідчення.
Однак, листом від 11 березня 2019 року № 3611/35-01/22 Управління праці та соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації повідомило позивача про відсутність підстав для видачі посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни оскільки в наданих позивачем копіях документів відсутнє документальне підтвердження залучення останнього до формувань Цивільної оборони по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
На підставі встановлених вище обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про необґрунтованість доводів позивача щодо його участі в складі формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а тому відповідачем правомірно відмовлено позивачу в задоволенні його заяви щодо встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" № 3551-XII від 22 жовтня 1993 року (далі - Закон № 3551-XII) до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.
Згідно пункту 9 статті 7 Закону № 3551-XII до інвалідів війни належать також інваліди з числа осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи.
Таким чином, обов`язковими умовами, за якими особу можна віднести до інвалідів війни згідно пункту 9 статті 7 Закону № 3551-XII є наявність у особи інвалідності, отриманої внаслідок захворювання, пов`язаного з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи та доказів залучення такої особи до складу формувань Цивільної оборони.
Положенням про Цивільну оборону СРСР, затвердженим постановою КПРС і Ради Міністрів СРСР від 18 березня 1976 року № 1111, та Положенням про невоєнізовані формування ЦО СРСР, затвердженим наказом начальника ІДО СРСР від 06 червня 1975 року № 90, формування ЦО, в тому числі і невоєнізовані, створювались для виконання заходів по ліквідації аварій, катастроф, стихійних лих, великих пожеж, та їх наслідків, а також при ліквідації аварій, катастроф, стихійних сил, великих пожеж, та їх наслідків, а також при застосуванні засобів масового ураження (у воєнний час), захисту і організації життєзабезпечення населення.
Однак, крім формувань Цивільної оборони, у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС брали участь інші формування, які створювались в іншому порядку ніж невоєнізовані формування цивільної оборони та направлялись у райони виконання робіт згідно розпорядження керівників відповідних органів, відомств, організацій, установ та підприємств.
Варто зазначити, що статус інвалідів війни розповсюджено на осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, на підставі Закону України «Про внесення змін до статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
З пояснювальної записки до проекту цього Закону вбачається, що до категорії осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, законодавець запропонував відносити вузьку категорію осіб (1300 чоловік), які з перших днів аварії разом з військовослужбовцями виконували роботи у 30-тикілометровій зоні найвищого радіоактивного забруднення у складі мобільних загонів спецзахисту формувань Цивільної оборони, що знаходилися в структурі Міністерства оборони колишнього Союзу РСР, діяли за його статутом та підпорядковувалися військовому командуванню.
Так, ОСОБА_1 надав до суду копію трудової книжки, відповідно до якої останній з 19 грудня 1984 року прийнятий водієм першого класу на всіх марках автомобілів; копію експертного висновку від 25 березня 1996 року № 5/96, відповідно до якого захворювання пов`язано роботами з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС; копію довідки Київського автотранспортного підприємства 13027 від 09 квітня 1992 року № 154; копію довідки без дати та номеру начальника ОК ЧАЕС, відповідно до якої позивач з 10 липня 1986 року по 27 серпня 1986 року включно без вихідних працював на об`єктах з ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС; копію маршрутного листа; копію витягу з протоколу № 5 Комісії з встановлення пенсії за особливі заслуги перед країною виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 травня 2016 року; копію довідки про заробітну плату від 23 листопада 2017 року № 132; копію довідки про перейменування підприємства від 23 листопада 2017 року № 133, якими, дійсно, підтверджується участь позивача в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та встановлення йому у зв`язку з цим групи інвалідності, що, у свою чергу є підставою для надання пільг та компенсацій, передбачених Законом України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII.
Однак, надані позивачем документи не підтверджують його участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС саме у складі формувань Цивільної оборони, що є обов`язковою передумовою для встановлення статусу інваліда війни та видачі відповідного посвідчення для даної категорії осіб, а тому підстави для поширення на позивача дії п. 9 ст. 7 Закону № 3551-XII відсутні.
За відсутності доказів, які б свідчили про залучення позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС достатніх підстав для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених пунктом 9 частини другої ї статті 7 Закону № 3551-ХІІ не має.
Аналогічну позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 07 червня 2018 року по справі № 377/797/17, від 10 травня 2018 року по справі № 279/12162/15-а, від 31 жовтня 2019 року справа № 826/5572/17, від 20 грудня 2019 року № 315/594/15-а.
У постанові від 07 червня 2018 року (справа № 377/797/17) Верховний Суд висловив правову позицію стосовно того, що при вирішенні подібних спорів обставина щодо безпосередньої участі особи у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи саме в складі формувань Цивільної оборони є істотною, позаяк в протилежному випадку статус інваліда війни на підставі п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-ХІІ поширюватиметься на всіх, хто належить до категорії осіб, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС і її наслідків, і відповідно мають статус ліквідатора наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно пп. 1 ч. 1 ст. 9 Закону № 796-ХІІ.
Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б свідчили про залучення безпосередньо позивача до формувань Цивільної оборони для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а тому у останнього немає достатніх підстав для набуття статусу інваліда війни з підстав, встановлених п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону № 3551-ХІІ.
Щодо посилання апелянта на копію наказу АТП «Про переведення цивільної оборони підприємства на особливий режим роботи», копію наказу АТП «Про командирування водіїв» та довідку Автобусного парку № 8 «Про перейменування підприємств» як на докази залучення останнього до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 4 ст. 308 КАС України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У контексті наведеного, колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що вказані вище документи не було надано позивачем ні під час подання відповідної заяви відповідачу, ані під час розгляду справи в суді першої інстанції. При цьому, ОСОБА_1 не зазначив жодних причин, які б свідчили про неможливість подання вказаних доказів до Окружного адміністративного суду міста Києва. 
За таких обставин та з урахуванням положень ч. 4 ст. 308 КАС України, посилання апелянта на копію наказу АТП «Про переведення цивільної оборони підприємства на особливий режим роботи», копію наказу АТП «Про командирування водіїв» та довідку Автобусного парку № 8 «Про перейменування підприємств» оцінці судом апеляційної інстанції не підлягають.
Слід відмітити, що позивач у позовній заяві, окрім іншого, просить зобов`язати відповідача видати йому відповідне посвідчення інваліда війни.
Згідно з п. 3 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року № 302 інвалідам війни (стаття 7 Закону № 3551-XII) видаються посвідчення з написом «Посвідчення інваліда війни» та нагрудний знак «Ветеран війни - інвалід».
З огляду на те, що позивач не має статусу інваліда війни, то у відповідача були відсутні підстави для видачі йому відповідного посвідчення.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, - 

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
          
Суддя-доповідач                                                                                 Н.М. Єгорова
Судді                                                                                           А.Ю. Коротких 
                                                                                                              І.В. Федотов