Номер провадження: 22-ц/813/5652/20 
Номер справи місцевого суду: 523/13515/19
Головуючий у першій інстанції Дяченко В. Г.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: 
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,
розглянувши в порядку письмового провадженняцивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 23 січня 2020 року про повернення зустрічної позовної заяви по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя

В С Т А Н О В И В: 

У серпні 2019 року,  ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , у якому просила суд визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 279381,47 грн. та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 139690 грн. 
У листопаді 2019 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 , у якій просив суд об`єднати в одне провадження його зустрічний позов з позовом позивачки «про поділ майна подружжя» та відступити від засад рівності часток; зобов`язати сплатити позивачку заборгованість за комунальні послуги у розмірі 3962 грн. та визнати позивачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням (а.с. 68-69). 
Ухвалою Суворовськогорайонного суду м. Одеси від 23 січня 2020 рокув прийнятті зустрічного позову  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2  про поділ спільного сумісного майна подружжя - відмовлено.
Копію зустрічної позовної заяви долучено до справи.
Зустрічну позовну заяву з доданими до неї документами повернуто заявнику разом із копією ухвали.
Роз`яснено  ОСОБА_1  право на звернення з цим позовом до суду в загальному порядку.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд прийняти постанову, якою скасувати повністю ухвалу Суворовськогорайонного суду м. Одеси від 23 січня 2020 року про відмову в прийнятті зустрічного позову про поділ сумісного майна подружжя та направити дану справу на новий розгляд до суду першої інстанції, який її розглянув.
На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Предметом оскарження є ухвала суду  відмову в прийнятті зустрічного позову та повернення заяви позивачеві (заявникові) (п.6 ст.353 ЦПК України).
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).         
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.
Відмовляючи в прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 та повертаючи його заявникові, суд першої інстанції виходив з того, що позови не взаємопов`язані, спільний їх розгляд не є доцільним, оскільки вони повинні розглядатися за різними правилами позовного провадження (загального або спрощеного) та виникають з різних правовідносинах. Крім того, суд першої інстанції посилався на те, що в провадженні Суворовського районного суду м.Одеси вже знаходиться справа №523/11948/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
Відповідно до ч. 3 ст. 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частини першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.
За своєю суттю зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог виключає задоволення вимог позивача.
Умовами пред`явлення зустрічного позову є: 
1) взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, що виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин; 
2) доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів, оскільки це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень.
Доцільним є сумісний розгляд первісного і зустрічного позову, якщо задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Недоцільно розглядати первісний і зустрічний позови, якщо це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування, призведе до необхідності залучення нових учасників процесу.
Судовим розглядом справи встановлено, що в зустрічному позові відповідач просить суд зобов`язати позивача сплатити відповідачу заборгованість за комунальні послуги у розмірі 3962.00 грн. та визнати позивача такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Однак з позовних вимог ОСОБА_2 вбачається, що вона просить суд визнати спільною сумісною власністю її та ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 279381,47 грн. та стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошову суму у розмірі 139690 грн., 
Таким чином, суд прийшов до обґрунтованого висновку про повернення зустрічного позову заявнику, відмовивши у прийнятті до спільного розгляду з цивільною справою № 523/13515/19 за позовною заявою ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, оскільки як встановлено судом, позови не взаємопов`язані, спільний їх розгляд не є доцільним, вони повинні розглядатися за різними правилами позовного провадження (загального або спрощеного) та вони взагалі виникають з різних правовідносин.
При цьому судом першої інстанції також враховане те, що в провадженні Суворовського районного суду вже знаходиться справа №523/11948/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням (а.с.146).
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.
Посилання апелянта на те, що у своїй зустрічній позовній заяві від 07.11.2019 року він просив суд саме про об`єднання в одне провадження його зустрічного позову, оскільки на його думку вимоги які висуває позивачка та його зустрічний позов об`єднує між собою підстава виникнення, апеляційним судом оцінюються критично, виходячи з наступного. 
Так, об`єднання (роз`єднання) позовів та подання зустрічного позову мають різну правову природу, які виокремлюються відповідними статтями процесуального закону (188 ЦПК - об`єднання (роз`єднання), 193 ЦПК - зустрічний позов).
Частина 1 ст. 188 ЦПК України визначає: В одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
Поняття зустрічного позову визначено частиною 2 ст. 193 ЦПК України: Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
Зустрічний позов не є похідною вимогою від первинного позову, а є вимогою, яка повістю (або частково) виключить задоволення первинного позову.
Правова природа зустрічного позову в тому, що він робить неможливим розгляд первісного позову без зустрічного, оскільки направлений на зарахування вимог або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю чи частково задоволення первісного позову, або коли виникають з одних правовідносин.
При аналізі вказаних вище норм закону, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що предмети первісного та зустрічного позовів є різними, відсутня взаємопов`язаності позовів, зокрема, виникнення їх із одних правовідносин, а також про те, що задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову та про недоцільність їх спільного розгляду. 
А відтак, висновки суду першої інстанції про те, що у прийнятті зустрічної позовної заяви слід відмовити та повернути таку заявнику - є вірними та такими, що відповідають як нормам матеріального, так і нормам процесуального права.
Відповідно до частин 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.  Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Інші доводи апеляційних скарг не містять посилань, які б стверджували про те, що оскаржувану ухвалу суду 1-ї інстанції постановлено без додержання норм процесуального права, а тому підстави для її скасування відсутні.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41. 
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 13, 367, 368, ч.2 ст. 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 23 січня 2020 року про повернення зустрічної позовної заяви по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя - залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  
Повний текст судового рішення складено 06.05.2020 року.

Головуючий                                                                Т.В. Цюра

Судді:                                                                 Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда