РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2020 року
м. Рівне

Справа № 569/18809/19
Провадження № 22-ц/4815/619/20

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
               судді-доповідача                  - Шимківа С.С.,
               суддів:         - Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.,
      
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2020 року (ухваленого у складі судді Тимощука О.Я.) у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів. 
Позовна заява мотивована тим, що з 12 червня 2014 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі.
Від шлюбу мають доньку – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області по справі № 569/11157/16-ц від 19.10.2016 року шлюб між нею та відповідачем розірвано, визначено місце проживання малолітньої - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з нею, стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 05 вересня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.
З часу розірвання шлюбу відповідач не спілкується з донькою, не проявляє до неї батьківської турботи, не цікавиться та не відвідує її, не турбується про її фізичний і духовний розвиток, не надає належної матеріальної допомоги на її утримання.
На сьогоднішній день сума аліментів, що підлягають сплаті є недостатньою для належного матеріального утримання доньки. З 2016 року значно збільшилися ціни на всі товари та послуги, а відтак аліменти в розмірі 600 грн. щомісячно є недостатніми для належного утримання дитини.
Просила суд збільшити розмір аліментів і стягувати, з урахуванням зменшених позовних вимог, щомісячно з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1 500 грн. щомісячно на дитину і до досягнення дитиною повноліття. 
Рішенням Рівненского міського суду Рівненської області від 27 лютого 2020 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів – задоволено частково. 
Збільшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_3 на утримання доньки – ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 жовтня 2016 року в розмірі 600 гривень щомісячно та стягнуто, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1 400 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідач не є особою похилого віку, працездатний, спроможний сплачувати аліменти на доньку щомісячно у більшому розмірі, ніж визначено попереднім рішенням суду, оскільки належне утримання дитини являється обов`язком не тільки матері, але й батька. При цьому, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів є більш важливими за інші обставини, тому що виплата аліментів призначена саме для дитини, а не для матері.
Відповідачем взагалі не надано будь-яких доказів як щодо батьків та брата, так і їх матеріального становища та того, що на утриманні відповідача перебувають зазначені особи і він несе певні витрати у зв`язку з цим.
Не погодившись із зазначеним рішенням, 26 березня 2020 року ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, у якій він зазначає, що вважає його необ`єктивним, незаконним, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та його висновки не відповідають фактичним обставинам справи.
До відзиву на позов ним було долучено докази того, що він ніде не працює, проживає з батьками непрацездатного віку та з братом, який є інвалідом ІІ групи.
Він погоджується на сплату мінімального розміру аліментів, встановленого на час розгляду справи судом першої інстанції.
Просив скасувати оскаржуване рішення в частині часткового задоволення позовних вимог позивача та стягнути з нього аліменти на утримання доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 840 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
15 травня 2020 року ОСОБА_3 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Посилання відповідача в своїй апеляційній скарзі на ті факти, що він ніде не працює, проживає з батьками непрацездатного віку та з братом-інвалідом ІІ групи, що він лікувався з приводу певного захворювання не є вагомою підставою для скасування рішення суду.Просила апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення суду першої інстанції від 27 лютого 2020 року – залишити без змін.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове її задоволення, виходячи з наступного.
       Судом встановлено, що з 12 червня 2014 року по 19 червня 2016 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19.10.2016 року по справі № 569/11157/16-ц.
       Від шлюбу у сторін є дитина    ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 ., виданого 22 січня 2015 року.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19.10.2016 року визначено місце проживання малолітньої - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з ОСОБА_1 , стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 05 вересня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.
       Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
       Відповідно до ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
       Частинами 2, 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
       Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
       Адаптуючи названі міжнародні норми до законодавства України, в Конституції України та ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
       Відповідно до ст. 141 СК України та зазначеної Конвенції з прав дитини, батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, не залежно від того чи перебувають вони у шлюбі між собою, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів своєї дитини.
       Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, а за відсутності такої домовленості - судом.
       Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;  інші обставини, що мають істотне значення.
       Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
       Згідно із Законом про Держбюджет на 2020 рік з 1 січня 2020 року для дітей віком до 6 років прожитковий мінімум становить 1779 грн., а для дітей віком від 6 до 18 років - 2218 грн.
       Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
       Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
       Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішеням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Із матеріалів справи, зокрема із довідки про склад сім`ї та/або кількість зареєстрованих осіб у житловому приміщенні № 2939 від 16.01.2020 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 до складу сім`ї ОСОБА_2 входять: відповідач, батько відповідача – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мати відповідача – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та брат відповідача – ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії АВ № 09489717 брат відповідача – ОСОБА_9 має ІІ групу інвалідності, дата чергового переогляду – серпень 2020 року.
Як на підставу для зменшення розміру стягуваних з нього аліментів апелянт покликається на те, що він ніде не працює, проживає з батьками та братом, який є інвалідом ІІ групи. Крім того він лікувався з приводу певного захворювання та потребує подальшого лікування.
Також, він погоджується на сплату мінімального розміру аліментів, виходячи з його можливостей.
Проте вказані обставини не заслуговують на увагу, оскільки вони не є вагомими підставами для скасування рішення суду.
Покликання апелянта на те, що він ніде не працює, апеляційним судом відхиляються з огляду на те, що відсутність стабільного заробітку не є передбаченою законом підставою для звільнення батьків від обов`язку утримання своїх дітей до повноліття. Окрім того, платник аліментів є фізично здоровою особою працездатного віку, у зв`язку з чим відсутність стабільного доходу має тимчасовий характер, і його життєві обставини не позбавляють відповідача працевлаштуватися таким чином, щоб мати фінансову спроможність утримувати свою неповнолітню дитину належним чином.
Доводи апеляційної скарги про те, що він проживає з непрацездатними батьками та братом, який є інвалідом ІІ групи не можуть прийматися до уваги, оскільки апелянтом не надано будь-яких доказів, що він несе певні витрати у зв`язку з цим.
Також його покликання на те, що він лікувався в лікарні з приводу певного захворювання та потребує подальшого лікування не заслуговують на увагу, так як не доведено, що у зв`язку з цим захворюванням він не може влаштуватися на роботу.
Задовольняючи позов ОСОБА_1 , місцевий суд правильно визначив обставини справи, те, що для забезпечення гармонійного розвитку дитини необхідним є збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача на утримання доньки ОСОБА_5 , однак не правильно визначив їх розмір у 1400,00 грн.
Ураховуючи те, що суд першої інстанції правильно встановивши характер спірних відносин, що виникли між сторонами, неправильно визначив розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 , постановлене ним рішення підлягає зміні, а розмір аліментів - зменшенню з 1400,00 грн до 1200,00 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, що буде відповідати вимогам сімейного законодавства із врахуванням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:
       
Апеляційну скаргу   ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 27 лютого 2020 року змінити, зменшивши розмір аліментів, що підлягають до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , з 1400,00 грн. до 1200,00 грн. щомісячно і до повноліття дитини.
У решті рішення суду залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.
Судді: Боймиструк С.В. 
Ковальчук Н.М.