Постанова
Іменем України
26 лютого 2020  року 
м. Київ
справа № 756/11518/16-ц
провадження № 61-3137св18
Верховний суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Служба у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду міста Києва від 21 грудня 2017 рокуу складі колегії суддів Андрієнко А. М.,Заришняк Г. М., Мараєвої Н. Є.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 про встановлення порядку користування житловим приміщенням та вселення. 
Позов обгрунтований тим, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є співвласниками кв. АДРЕСА_1 . Позивач та відповідач ОСОБА_2 є власниками 2/3 частини кв. АДРЕСА_1 відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 29 листопада 2001  року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Глушко Л. В. за реєстровим № 2064.
ОСОБА_1 та її малолітній син ОСОБА_6 зареєстровані у спірній квартирі, але фактично не проживають через неможливість досягти згоди щодо користування цією квартирою з іншими співвласниками та мешканцями. 
Між сторонами у справі виник спір щодо вселення та визначення порядку користування кв. АДРЕСА_1 . 
Просила суд вселити її, ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_6 , у квартиру АДРЕСА_1 та встановити порядок користування нею, за яким кімнату площею 14,8 кв. м виділити у її користування, кімнату площею 16,3 кв. м виділити в користування відповідачу ОСОБА_3 , а кімнату площею 9,9 кв. м виділити в користування відповідачу ОСОБА_2 , місця загального користування (кухня, коридор, ванна, вбиральня) залишити в загальному користуванні.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Вселено ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кв. АДРЕСА_1 .
Встановлено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виділення жилої кімнати, площею 14,8 кв. м у користування ОСОБА_1 , що діє в інтересах ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Виділено у користування ОСОБА_2 , що діє в інтересах ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2, кімнату площею 16,3 кв. м та кімнату площею 9,9 кв. м, місця загального користування: коридор, кухня, вбиральня, ванна кімната залишено у спільному користуванні сторін.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачу на підставі договору дарування належить 1/3 частини кв.  АДРЕСА_1 , проте між співвласниками майна існують неприязні відносини та відповідач чинить перешкоди у користуванні спільною квартирою. З огляду на встановлені обставини суд першої інстанції вселив позивача із її малолітнім сином 2012 року народження у спірну квартиру та встановив порядок користування нею.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
Постановою Апеляційного суду міста Києва від 21 грудня 2017 рокузаочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року в частині визначення порядку користування житловою площею скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, про залишення позову без задоволення. В іншій частині заочне рішення залишено без зміни.
Рішення суду апеляційної інстанції в частині залишення позову без задоволення мотивоване тим, що виділяючи в користування позивача кімнату площею 14, 8 кв. м, суд першої інстанції не врахував, що у цій кімнаті проживають відповідачі ОСОБА_2 та її неповнолітній син. Виділення в користування позивачу кімнати, якою користуються вже інші співвласники квартири, порушить їхні права. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
18 січня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Апеляційного суду міста Києва від 21 грудня 2017 року, просила постанову  апеляційного суду в частині залишення без задоволення позовних вимог щодо визначення порядку користування жилою площею скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою  Верховного Суду від 30 січня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою  ОСОБА_1 . 
У лютому  2018 року цивільна справа надійшла до Верховного Суду.
27 січня 2020 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що відповідно до часток у спільному майні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками 2/3 частини кв. АДРЕСА_1 згідно з договором купівлі - продажу квартири від 29 листопада 2001 року. ОСОБА_3 є власником 1/3 частини цієї квартири згідно з договором дарування від 12 грудня 2008 року.
Вона та її малолітній син ОСОБА_6 зареєстровані у спірній квартирі, але фактично не проживають через неможливість досягти згоди щодо користування цією квартирою з іншими співвласниками та мешканцями. 
Розглядаючи цей спір, апеляційний суд, скасовуючи заочне рішення в частині визначення порядку користування житловою площею, та залишаючи позовні вимоги в цій частині без задоволення, не звернув уваги, що між сторонами існує спір щодо користування трикімнатною квартирою. Апеляційний суд не вирішив спір та позбавив її та її малолітнього сина право на користування та розпорядження своєю часткою квартири.
Зазначаючи, що рішення суду першої інстанції в частині виділення у користування позивача кімнати площею 14,8 кв. м порушує права відповідача, суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що позивач звернулась до суду за захистом свого права, яке згідно з Конституцією України вона не може бути позбавлена. Спірна квартира перебуває у спільній частковій власності і сторони не можуть дійти згоди щодо користування нею. 
Встановлення порядку користування спірною квартирою не впливає на розмір часток сторін у праві власності на квартиру, не є підставою для виділення такої частки в натурі з подальшим припиненням права спільної часткової власності.
Суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що наявність окремої ізольованої кімнати є обов`язковою умовою лише при виділі в натурі частки співвласника. Коли виділ частки співвласника в натурі неможливий з технічних причин, як у цій справі, то встановлюється порядок користування житлом незалежно від наявності чи відсутності окремих ізольованих кімнат, оскільки право власника є непорушним і при рівних умовах (частках) один із співвласників не може мати більше прав на спільне майно, ніж інший співвласник.    
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та її неповнолітній син ОСОБА_3 є співвласниками по 1/3 частини кв. АДРЕСА_1 , 
Згідно з договором купівлі-продажу АДРЕСА_1 від 29 листопада 2001року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є її співвласники по 1/3 частині. ОСОБА_7 є власником 1/3 частини спірної квартири відповідно до договору дарування від 29 листопада 2001року.
Суди встановили, що ОСОБА_1 та її малолітній син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у спірній квартирі зареєстровані, але фактично не проживають через неможливість досягнення згоди в користуванні цією квартирою з іншими мешканцями (відповідачами) через неприязні відносини з ними та вчинення відповідачами перешкод у користуванні квартирою, що підтверджено заявою до ЖЕК-514 від 23 вересня 2008 року. 
Відповідно до плану-схеми кв.  АДРЕСА_3 складається з трьох житлових кімнат площею 9,9 кв. м, 14,8 кв. м та 16,3 кв. м, коридору 6,4 кв. м, кухні 7,0 кв. м, вбиральні 1,0 кв. м, ванної 1,4 кв. м. Житлова площа квартири становить                          41 кв. м ( а. с.15).
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29 квітня 2009 року, яке залишене без зміни ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 15 жовтня 2009 року, у справі № 20309/2009 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , треті особи: орган опіки та піклування Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні в позові відмовлено. 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року №460-ІХ (далі - Закон №460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Касаційна скарга у цій справі подана у січні 2018 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом №460-ІХ.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
З урахуванням доводів касаційної скарги Верховний Суд переглядає судове рішення лише в частині залишення без задоволення позовних вимог щодо визначення порядку користування жилою площею. 
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги частково з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свободкожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. 
Верховний Суд виходить з того, що гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. 
Згідно зі статтею 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. 
Верховний Суд виходить з того, що дії власника майна не повинні суперечити закону і порушувати прав інших осіб та інтереси суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто правомочності власника не є безмежними, закон може встановлювати певні обмеження здійснення права власності. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права. 
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з частиною першою 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Верховний Суд зауважує, що квартира, яка є спільною часткою власності, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлений порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.
Відмовляючи у позові, суд апеляційної інстанції виходив з того, що в разі виникнення спору в користування співвласника може бути виділене лише ізольоване житлове приміщення у вигляді окремої кімнати, яка відповідає частці співвласника. Суд апеляційної інстанції встановив, що відповідно до плану квартири кімната площею 14,8 кв. м є запрохідною і суміжною із кімнатою, площею 16, 3 кв. м, а тому вона не може бути виділена в користування позивачу із тих підстав, що не є ізольованою.
Верховний Суд зазначає, що наявність окремої ізольованої кімнати є обов`язковою умовою лише при виділі в натурі частки співвласників. Якщо виділ частки в натурі не можливий з технічних причин, тоді встановлюється порядок користування житлом незалежно від наявності чи відсутності окремих ізольованих кімнат, оскільки право власності є непорушним і при рівних умовах (частках) один із співвласників не може мати більше прав на спільне майно ніж інші співвласники. 
Відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. 
Поза увагою суду апеляційної інстанції залишилась та обставина, що відповідно до рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 квітня 2009 року, яке залишене без зміни ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 15 жовтня 2009 року, у справі №20309/2009 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3 , треті особи: орган опіки та піклування Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному майні в позові відмовлено.
Скасовуючи заочне рішення суду першої інстанції в частині визначення порядку користування житловою площею та залишаючи позовні вимоги в цій частині без задоволення, апеляційний суд виходив з того, що відділивши в користування позивача кімнату площею 14,8 кв. м, суд першої інстанції не врахував, що у вказаній кімнаті проживають відповідачі ОСОБА_2 та її неповнолітній син. Виділення в користування позивачу кімнати, якою користуються вже інші співвласники квартири, порушить їхні права. 
Дійшовши такого висновку, суд апеляційної інстанції надав перевагу одному співвласнику квартири. 
У цій справі спір стосується не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному співвласнику ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.
Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 363/928/16-ц, провадження № 61-24395св18, від 12 грудня 2019 року у справі № 639/2184/16-ц, провадження № 61-15936св18. 
З змісту постанови суду апеляційної інстанції випливає, що позивач не заперечувала проти виділення їй у користування кімнати площею 9,9 кв. м, яка є вільною та ізольованою, проте суд апеляційної інстанції зазначив, що позивач не просила встановити саме такий порядок. 
Верховний Суд зауважує, що предметом спору у цій справі є встановлення користування квартирою, а суд з урахуванням встановлених обставин встановлює відповідний порядок.
Відмовляючи у позові, суд апеляційної інстанції спір не вирішив, захистивши права двох співвласників квартири, апеляційний суд позбавив іншого співвласника (позивача) права володіти та користуватися своїм майном, лише вселення позивача без визначення порядку користування квартирою не забезпечує правового захисту власника частки, яка йому належить, згідно з договором купівлі-продажу від 29 листопада 2001 року.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Верховний Суд бере до уваги тривалий розгляд справи у суді, проте із урахуванням завдань судочинства (стаття 2 ЦПК України) та викладених вище мотивів вважає необхідним скасувати постанову апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Таким чином, касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, постанова суду апеляційної інстанції в частині встановлення порядку користування житловим приміщенням підлягає скасуванню з передачею справи у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цьому випадку ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Постанову Апеляційного суду міста Києва від 21 грудня 2017 року в частині встановлення порядку користування житловим приміщенням скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                                  О. В. Ступак
Судді:                                                                                                             І. Ю. Гулейков  
                                                                                                                     А. С. Олійник
                                                                                                                     С. О. Погрібний
                                                                                                                     В. В. Яремко