ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року	Львів	Справа № 460/140/20 пров. № А/857/3508/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді:                                               Гудима Л.Я.,
суддів:                                                               Довгополова О.М., Святецького В.В.,
за участю секретаря судового засідання:          Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року, головуючий суддя - Махаринець Д.Є, ухвалене у м. Рівне, повний текст якого складено 12.02.2020 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,-

                                                    В С Т А Н О В И В:

В січні 2020 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУПФУ в Рівненській області, в якому просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській  області, щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до стажу державної служби роботу на посадах в органах державної податкової служби України,  Ровенського облфінвідділу, Ровенського райфінвідділу за період  з 06.04.1981 року по 26.11.2001 року  та прийнятті рішення про відмову у перерахунку та призначенні з 29.11.2019 року пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІ1 в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування згідно довідок Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області від 04.11.2019 року №121/17-00-05-30; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області скасувати рішення від 03.12.2019 року №126/03.15-24 про відмову у перерахунку пенсії та призначити і виплатити з 29.11.2019 року ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування згідно довідок Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області від 04.11.2019 року №121/17-00-05-30, №122/17-00-05-30, зарахувавши до стажу державної служби період роботи з 06.04.1981 року по 26.11 2001 року на посадах в органах державної податкової служби України, Ровенського облфінвідділу, Ровенського райфінвідділу з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що він перебуває на обліку в відповідача та з квітня 2014 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Вважаючи, що у нього є необхідний стаж для переведення на пенсію державного службовця, позивач 29.11.2019 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" та, відповідно, проведення перерахунку пенсії. Однак, листом №859/03.15-21 від 16.12.2019 року відповідач відмовив позивачу у переведенні його з пенсії за віком на пенсію державного службовця. Вважаючи таку відмову безпідставною та протиправною, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській  області, щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до стажу державної служби роботу на посадах в органах державної податкової служби України,  Ровенського облфінвідділу, Ровенського райфінвідділу за період  з 06.04.1981  року по 26.11.2001 року та прийнятті рішення про відмову у перерахунку та призначенні з 29.11.2019 року пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІ1 в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування згідно довідок Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області від 04.11.2019 року №121/17-00-05-30; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області  від 03.12.2019 року №126/03.15-24 про відмову у перерахунку та призначенні з 29.11.2019 року пенсії державного службовця за віком на підставі ст.37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області  зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби період роботи з 06.04.1981 року по 26.11.2001 року на посадах в органах державної податкової служби України, Ровенського облфінвідділу, Ровенського райфінвідділу; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити і виплатити з 29.11.2019 року ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування згідно довідок Головного управління Державної фіскальної служби у Рівненській області від 04.11.2019 року №121/17-00-05-30, №122/17-00-05-30, з урахуванням раніше виплачених сум.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУПФУ в Рівненській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити. 
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що посади працівників органів державної податкової служби  не були віднесені до категорій посад державних службовців, однак з врахуванням ст. 342 ПК України такі посади можна прирівняти до відповідних категорій посад державних службовців лише з 11.08.2013 року, застосувавши співвідношення з посадами, згідно з роз`ясненнями Національного агенства з питань державної служби.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 21.04.2014 року на підставі протоколу №2674 Рівненським об`єднаним управлінням пенсійного фонду України Рівненської області правонаступником якого є відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області позивачу - ОСОБА_1 була призначена пенсія за віком відповідно до положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-ІУ в редакції на час виходу на пенсію (далі - Закон №1058-ІУ).
29 листопада 2019 року позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком згідно із Законом України "Про державну службу".
Листом від 16.12.2019 року №859/03.15-2 відділом з питань перерахунку пенсій №14 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області позивачу направлено рішення  від 03.12.2019 року №126/03.15-24 про відмову у перерахунку пенсії та призначенні пенсії державного службовця згідно положень  Законів України "Про Державну службу" від 10.12.2015 року №889-VIII та від 16.12.1993 року №3723-ХІІ.
Як видно із вказаного рішення, відповідач вважав, що посади працівників органів  державної податкової служби, яким присвоюються спеціальні звання, не віднесені до категорії посад державних службовців, передбачених ст. 25 Закону України "Про Державну службу" від 16.12.1993 року №3723-ХІІ, а тому у позивача немає підстав для призначення пенсії держслужбовця.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що посадові особи в органах державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання та які займали посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики) та одержували заробітну плату за рахунок державного бюджету, - перебували на державній службі та вважалися державними службовцями.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
З 01.05.2016 року набрав чинності Закон України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 року (далі - Закон № 889-VIII).
Згідно Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII втратив чинність Закон України "Про державну службу" № 3723-ХІІ (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами, далі - Закон № 3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII.
Пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Пунктом 12 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до ст. 90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Виходячи з системного аналізу вищевказаних положень Закону № 889-VIII та ст. 37 Закону № 3723-ХІІ можна зробити висновок, що із набранням чинності Закону № 889-VIII державні службовці втратили право на призначення спеціальних пенсії та отримали право на призначення пенсій на загальних підставах, тобто відповідно до положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Разом із тим, законодавцем передбачено виключення для тих осіб, які станом на 01.05.2016 року (день набрання чинності Законом № 889-VIII) займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, або які мають не менш як 20 років стажу на таких посадах. Для такої категорії осіб збережено право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-ХІІ в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок (страхові внески).
Положення пункту 6 Порядку визначає, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII.
У відповідності до пункту 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Згідно абзаців 1-3 пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 283 від 03.05.1994 року (вказана постанова втратила чинність, але підлягає застосуванню до спірних правовідносин) до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України "Про державну службу", а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.
Разом з тим, розпорядженням Кабінету Міністрів України № 503-р від 12.09.1997, яке втратило чинність 22 липня 2016 року, визначено, що згідно до статті 25 Закону України "Про державну службу", посади працівників державних податкових інспекцій у районах, містах, районах у містах, які не мають спеціальних звань віднесено, до таких категорій посад державних службовців згідно із Переліком.
Статтею 344 Податкового кодексу України чітко встановлено, що пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Таким чином, в силу вимог статті 344 Податкового кодексу України, що не суперечить ст. 25 Закону № 3723-ХІІ, посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу".
Вищевикладена правова позиція узгоджується із ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.03.2014 у справі № К/9991/78414/12 та постановою Верховного Суду України від 22.10.2013 у справі № 21-340а13, де суд вказав на те, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ "Про державну службу".
Матеріалами справи, зокрема, записами трудової книжки позивача підтверджуються обставини роботи позивача, саме:
з 06.04.1981 року по 22.04.1985 року позивач працював на посадах ревізор-інспектора, старшого економіста Рівненського облфінвідділу;
з 18.04.1985 року по 15.06.1990 року на посадах заступника завідуючого-начальником інспекції держдоходів Рівненського райфінвідділу; 
з 16.06.1990 року по 26.11.2001 року на посадах начальника податкової інспекції, виконуючого обов`язки голови, голова податкової адміністрації, начальника управління, заступник начальника управління податкової поліції-начальника управління податкових розслідувань в податкових органах Рівненської області.
В цей період позивачу були присвоєні спеціальні звання - радник податкової служби II рангу (10.01.1994 року), спеціальне звання радника податкової служби І рангу (06.04.1998 року), державний радник податкової служби III рангу (30.10.2000 року) про що здійснені відповідні записи в трудовій книжці за №№17,25,28.
Перебуваючи на службі в органах державної податкової служби відповідно до статті 17 Закону №3723-ХІІ позивач 01.08.1994 року прийняв Присягу державного службовця про що здійснено відповідний запис в трудовій книжці за №18.
Колегія суддів зазначає, що посадові особи державної податкової служби, яким за наслідками атестації присвоєно спеціальні звання, займають посади в державних органах щодо практичного виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері податкової політики), одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету, а отже, перебувають на державній службі та є державними службовцями.
Посилання апелянта на розпорядження КМУ № 503-р від 12.09.1997 року як на підставу для відмови у зарахуванні до стажу державної служби періоду служби у податкових органах посадових осіб, які мають спеціальне звання, колегія суддів вважає помилковими, оскільки зазначений акт виданий для врегулювання правового статусу працівників цих органів, що не мають спеціальних звань, та не змінює правового статусу посадових осіб податкових органів, які такі звання мають.
Враховуючи встановлені обставини справи та нормативно-правове обґрунтування спірних правовідносин, колегія суддів вважає, що позивач має відповідний сатж державної служби, а тому має право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу".
Крім цього, згідно із ч. 2 ст. 6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
Так, у п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року у справі №460/140/20 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	В. В. Святецький  	
Повний текст постанови складено 29.05.2020 року.