Постанова                                                          
Іменем України
03 червня 2020 року 
м. Київ
справа № 263/3732/18
провадження № 61-48745св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Литвиненко І. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз», Комунальне комерційне підприємство Маріупольської міської ради «Керуюча компанія «Західна»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 вересня 2018 року у складі судді Хараджі Н. В. та постанову Донецького апеляційного суду від 14 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Кочегарової Л. М., Попової С. А., 
Ткаченко Т. Б.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2018 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» (далі - ПАТ «Маріупольгаз»), Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради «Керуюча компанія «Західна» (далі - ККП «КК «Західна») про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити дії та визнання договору нікчемним.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . У жовтні 2017 року вона звернулася до 
ПАТ «Маріупольгаз» із заявою про забезпечення її у строк до 01 січня 
2018 року квартирним (індивідуальним) лічильником обліку спожитого газу, який вона використовує для приготування їжі. 
Листом від 23 листопада 2017 року ПАТ «Маріупольгаз» повідомило про відсутність підстав для встановлення такого лічильника та відсутність коштів на безкоштовну установку індивідуальних лічильників у квартирах. 
Вказувала, що відмова відповідача є незаконною, оскільки нормами матеріального права визначено обов`язок суб`єкта господарювання, що здійснює розподіл природного газу на відповідній території, на безкоштовне встановлення лічильника у квартирі позивача.
Крім того, між ПАТ «Маріупольгаз» та ККП «КК «Західна» 13 травня 
2016 року укладено договір про проведення ПАТ «Маріупольгаз» монтажних робіт по установці загальнобудинкового лічильника газу на АДРЕСА_1 . На підставі вказаного договору позивачу нараховується абонентська плата не за фактично спожитий газ, 
а на підставі середніх показників загальнобудинкового лічильника, що порушує його права та інтереси.
На підставі викладеного ОСОБА_1 просила визнати неправомірними дії ПАТ «Маріупольгаз» щодо відмови у встановленні квартирного приладу обліку газу; зобов`язати ПАТ «Маріупольгаз» за власний рахунок встановити квартирний (індивідуальний) прилад обліку газу у квартирі 
АДРЕСА_1 ; визнати нікчемним договір, укладений 13 травня 2016 року між ПАТ «Маріупольгаз» та 
ККП   «КК «Західна», щодо встановлення у будинку загальнобудинкового лічильника використання газу мешканцями будинку, відповідно до показників якого нараховується оплата за газ.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 вересня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не доведено порушення вимог закону з боку відповідача по невстановленню у квартирі АДРЕСА_1 індивідуального газового лічильника за рахунок відповідача.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Донецького апеляційного суду від 14 листопада 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що з метою дотримання чинного законодавства між 
ПАТ «Маріупольгаз» та ККП «КК «Західна» укладеного договір від 13 травня 2016 року, відповідно до якого ПАТ «Маріупольгаз» зобов`язаний безкоштовно проводити, зокрема, демонтаж та монтаж лічильника.           
Виконання вказаного зобов`язання ПАТ «Маріупольгаз» підтверджується актом встановлення загальнобудинкового лічильника, актом введення 
у комерційний облік та експлуатацію загальнобудинкового лічильника газу.
При цьому, Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не визначав обов`язок відповідача встановлення індивідуального лічильника у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі, виключно за кошти постачальника газу.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що чинним законодавством визначено обов`язок ПАТ «Маріупольгаз» встановити у квартирі позивача лічильник газу. 
Так, відповідно до частини першої статті 6 Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу тільки для приготування їжі 
до 01 січня 2018 року, проте суди неправильно застосували цю норму права та дійшли помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Отже, ПАТ «Маріупольгаз» зобов`язане було встановити індивідуальний лічильник обліку природного газу, який би дозволяв визначити окремо обсяги споживання газу позивачем без врахування спожитого газу іншими споживачами, що мешкають у будинку. 
Внаслідок неправомірних дій відповідачів щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу позивачу щомісяця надходять рахунки за надані послуги із завищеними тарифами, тому укладений між ними договір від 13 травня 2016 року порушує права та інтереси 
ОСОБА_1 .
Доводи інших учасників справи
ПАТ «Маріупольгаз» подало до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не визначав обов`язку щодо встановлення саме індивідуальних лічильників газу 
в кожній квартирі, в яких газ використовується тільки для приготування їжі. 
Інший учасник справи не скористався своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направив.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 12 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.
06 червня 2019 року справу передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпунктів 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду                      від 21 травня 2020 року справу призначено до розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з газопостачання 
у квартирі АДРЕСА_1 .
Між ПАТ «Маріупольгаз» та ККП «КК «Західна» 13 травня 2016 року укладено договір про проведення ПАТ «Маріупольгаз» монтажних робіт по установці загальнобудинкового лічильника газу на 
АДРЕСА_1 .
Згідно з актом від 01 грудня 2016 року вищевказаний загальнобудинковий лічильник газу було введено у комерційний облік та експлуатацію.
У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «Маріупольгаз» із заявою, в якій просила у строк до 01 січня 2018 року встановити у її квартирі безкоштовно індивідуальний лічильник газу.
Листом від 23 листопада 2017 року ПАТ «Маріупольгаз» відмовило 
ОСОБА_1 у встановленні індивідуального лічильника газу в її квартирі 
у зв`язку з тим, що Законом України «Про забезпечення   комерційного обліку природного газу» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) не визначено обов`язку вказаного товариства на встановлення безкоштовно саме індивідуальних лічильників у квартирі, 
в яких газ використовується тільки для приготування їжі, та було повідомлено про можливість і право позивача встановити квартирний (індивідуальний) лічильник газу за власні кошти.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 460-IX) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина третя статті 400 ЦПК України).
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду повністю не відповідають.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».
Зі змісту статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» вбачається обов`язок встановлення відповідними суб`єктами господарювання - газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем. При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування вказаних приладів та робіт, оскільки відповідне фінансування уже закладено у тариф на оплату спожитого газу.
Стаття 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.
Згідно з положеннями статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року.
Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.
Встановлено, що ПАТ «Маріупольгаз» є оператором ГРМ.
Так, пунктом 3.1 статуту ПАТ «Маріупольгаз» визначено, що метою діяльності товариства є господарська діяльність у сфері виконання комплексу робіт щодо експлуатації систем газопостачання, будівництво 
і ремонт систем газопостачання, у тому числі на замовлення населення, 
а також одержання прибутку від усіх видів виробничої, торгівельної, фінансової діяльності, дозволеної законодавством України. 
ПАТ «Маріупольгаз» здійснює, зокрема, розподілення газоподібного палива через місцеві (локальні) трубопроводи, розподіл природного газу, нафтового газу і газу (метану) вугільних родовищ (пункт 3.2.1 статуту). 
Тобто, саме на ПАТ «Маріупольгаз» покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним.
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 214/2435/17 (провадження                             № 14-347цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Установлено, що позивач є споживачем природного газу для приготування їжі, а ПАТ «Маріупольгаз» - виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.
Оскільки позивач сплачував за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильника газу для приготування їжі, у тому числі безпосередньо індивідуального, то ПАТ «Маріупольгаз» (відповідач) зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачем, та відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» 
(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) зобов`язаний був забезпечити встановлення індивідуального лічильника газу для населення, який використовується для приготування їжі, - до 01 січня 
2018 року.
У матеріалах справи відсутні докази, що ПАТ «Маріупольгаз» вживало заходи для фінансування встановлення позивачу індивідуального лічильника газу для приготування їжі за рахунок будь-якого бюджету.
Відмова ПАТ «Маріупольгаз» встановити індивідуальний лічильник позивачу суперечить вимогам законодавства, порушує права споживача, волевиявлення якого на встановлення індивідуального лічильника газу для приготування їжі не може бути порушеним.
Встановлення споживачам індивідуальних лічильників газу для приготування їжі забезпечить оплату кожним з них саме того об`єму газу, який ним спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість.
Вирішуючи спір по суті, суди попередніх інстанцій зазначеного не врахували та дійшли помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання неправомірними дій ПАТ «Маріупольгаз» щодо відмови 
у встановленні квартирного приладу обліку газу; зобов`язання 
ПАТ «Маріупольгаз» за власний рахунок встановити квартирний (індивідуальний) прилад обліку газу в квартирі АДРЕСА_1 .
Фактичні обставини у справі встановлено, проте суди не правильно застосували норми матеріального права, тому Верховний Суд дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду в указаній вище частині та прийняття нової постанови про задоволення позову частково.
Разом з тим, суди правильно відмовили у задоволенні позову про визнання нікчемним договору, укладеного 13 травня 2016 року між 
ПАТ «Маріупольгаз» та ККП «КК «Західна», щодо встановлення у будинку загальнобудинкового лічильника використання газу мешканцями будинку, відповідно до показників якого нараховується оплата за газ, враховуючи наступне.
Так, предметом договору від 13 травня 2016 року є встановлення загальнобудинкового лічильника з метою обліку використання газу мешканцями будинку на АДРЕСА_1 .
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За загальними положеннями про недійсність правочину, визначеними статтею 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання 
в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі 
№ 463/5896/14-ц (провадження № № 14-90цс19).
Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним.
Оспорюваний у цій справ договір стосується прав та інтересів відповідачів і мешканців будинку на АДРЕСА_1 , позивачем не доведено нікчемності цього правочину, зокрема, що він суперечить вимогам закону, а у разі задоволення позову в цій частині порушені права позивача не будуть поновлені.
Разом з тим, відповідно до листа Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 
від 25 травня 2018 року загальнообов`язкові лічильники природного газу не можуть бути демонтовані, оскільки забезпечують фактичний комерційний облік природного газу відповідно до вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».
Отже, суди дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Ураховуючи те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду підлягають скасуванню в частині вирішення позовних вимог до ПАТ «Маріупольгаз» про визнання неправомірними дій щодо відмови у встановленні квартирного приладу обліку газу та зобов`язання встановити квартирний (індивідуальний) прилад обліку газу, з ухваленням у цій частині нового судового рішення про задоволення вказаних позовних вимог.
Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального                                 і процесуального права.
Оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання договору нікчемним ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому ці судові рішення в указаній частині необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
Щодо судових витрат
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Позивач звільнена від сплати судового збору, тому судовий збір за розгляд справи в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно задоволеної частини вимог.
Оскільки судом касаційної інстанції скасовано рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в частині та ухвалено в цій частині нове судове рішення про задоволення позовних  вимог, то з ПАТ «Маріупольгаз» у дохід держави необхідно стягнути 704,80 грн судового збору за подання до суду позовної заяви, 1 057,20 грн судового збору за подання до суду апеляційної скарги та 1 409,60 грн судового збору за подання до суду касаційної скарги, а всього - 3 171,60 грн.
Керуючись статтями 141, 400, 402, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 
від 13 вересня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду 
від 14 листопада 2018 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» про визнання неправомірними дій щодо відмови у встановленні квартирного приладу обліку газу та зобов`язання встановити квартирний (індивідуальний) прилад обліку газу скасувати, прийняти у цій частині нову постанову.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» про визнання неправомірними дій щодо відмови у встановленні квартирного приладу обліку газу та зобов`язання встановити квартирний (індивідуальний) прилад обліку газу задовольнити.
Визнати неправомірними дії Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» щодо відмови у встановленні індивідуального лічильника на газопостачання для приготування їжі 
у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 .
Зобов`язати Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» за свій рахунок здійснити встановлення 
у належній ОСОБА_1 квартирі АДРЕСА_1 індивідуального лічильника на газопостачання для приготування їжі.
У решті рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 13 вересня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 14 листопада 2018 року залишити без змін.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Маріупольгаз» у дохід держави судовий збір у розмірі 
3 171,60 грн за подання до суду позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                     В. С. Висоцька
Судді                                                                                                 А. І. Грушицький
                                                                                                            А. А. Калараш 
І. В. Литвиненко
І. М. Фаловська