ПОСТАНОВА
Іменем України

18 червня 2020 року 
Київ
справа №188/1143/17(2-а/188/69/2017)
адміністративне провадження №К/9901/4337/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого  - Бучик А.Ю.,
суддів - Мороз Л.Л., Рибачука А.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження  касаційну скаргу   ОСОБА_1 на  постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року в справі № 188/1143/17  (колегія суддів: Лукманова О.М., Божко Л.А., Дурасова Ю.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2017 року  позивач  звернувся до суду з позовом (скаргою) до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, в якому просив скасувати постанову заступника головного державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель та дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Дніпропетровській області - начальника Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Бутенко Ю.О. від 14.08.2017 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. за адміністративне правопорушення, передбачене ст. 53-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення.
Постановою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 21.09.2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року  постанову Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2017 року по справі № 188/1143/17  скасовано.
Прийнято  нову постанову. У задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанцій, позивач  подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом  норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції.
В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що відповідачем порушено порядок притягнення до відповідальності, зокрема не забезпечено належним чином повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення. Також вказує, що позивач не вчиняв порушення, яке передбачене ст. 53-1 КУпАП, оскільки станом на момент проведення перевірки  -  31.07.2017 він отримав земельну ділянку кадастровий номер 1223882500:06:001:1553 площею 1,0229 га у власність, про що наявне рішення  Миколаївської сільської ради. 
Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2018  року   відкрито касаційне провадження.
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
У зв`язку з відсутністю клопотань про участь в судовому засідання, справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю - доповідача, колегія суддів прийшла до висновку, що касаційна скарга  підлягає   задоволенню   з таких підстав.
Судами встановлено, що 31.07.2017  головним спеціалістом відділу з контролю за використанням та охороною земель у Васильківському, Межівському, Петропавлівському, Покровському районах управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Михайловим В.О. складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого, ОСОБА_1 , самовільно зайняв та використовував земельну ділянку комунальної власності, площею 1,0229 га, кадастровий номер 1223882500:06:001:1553, та площею 0,078 га для ведення особистого селянського господарства на території Миколаївської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області, що є порушенням ст. 125 Земельного кодексу України, відповідальність за вчинене правопорушення передбачена ст. 53-1 КУпАП та п. «б» ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України.
14.08.2017 заступником головного державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель та дотриманням вимог законодавства України про охорону земель у Дніпропетровській області - начальника Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області Бутенко Ю.О. винесено постанову № 159-ДК/0078ПО/08/01/-17, якою до ОСОБА_1 за порушення ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України, а саме за самовільне зайняття земельної ділянки площею 1,0229 га кадастровий номер 1223882500:06:001:1553, та площею 0,078 га для ведення особистого селянського господарства,     застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. 
Копія постанови отримана ОСОБА_1 за допомогою засобів поштового зв`язку 18.08.2017, що підтверджується відміткою на повідомленні про вручення поштового відправлення.
Вважаючи постанову протиправною,  позивач звернувся з вказаним позовом до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, дійшов висновку, що відповідачем  порушено порядок притягнення до відповідальності, зокрема не повідомлено позивача про дату та час розгляду справи. 
Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що позивачем допущено правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 53-1 КУпАП. Про розгляд справи був повідомлений належним чином, оскільки дату вказано в протоколі, який отримав позивач.
Колегія суддів, дослідивши спірні правовідносини, зазначає наступне.
Судами встановлено, що рішенням Миколаївської сільської ради Петропавлівського району № 163-11/VII від 04.11.2016 надано ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель не наданих у власність або користування в межах населених пунктів.
Актом від 23.12.2016 року прийомки-передачі межових знаків на зберігання, визначено межі земельної ділянки кадастровий номер 1223882500:06:001:1553 площею 1,0229 га, яка надається у користування ОСОБА_1 . Акт підписаний ОСОБА_1 , виконавцем робіт ОСОБА_3 , суміжним землекористувачем та погоджений головою Миколаївської сільської ради.
Згідно ст. 53-1 КУпАП самовільне зайняття земельної ділянки - тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ст. 125, ст. 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Згідно ст. 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення, зокрема, самовільне зайняття земельних ділянок.
Згідно ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» ( в редакції чинний на момент спірних правовідносин) самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що норми Земельного кодексу України чітко передбачають, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. 
Проте ОСОБА_1 не доведено, що станом на 31.07.2017 він отримав земельну ділянку кадастровий номер 1223882500:06:001:1553 площею 1,0229 га у власність і Миколаївською сільською радою винесено рішення про передачу йому у власність земельної ділянки, оскільки рішення Миколаївської сільської ради датоване 29.09.2017, а державна реєстрація права власності проведена 18.10.2017.
Проте колегія суддів при вирішенні даної справи не може не враховувати висновки суду першої інстанції та доводи касаційної скарги щодо неналежного повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення.
За приписами частини першої статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи. Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк (стаття 277-1 КУпАП).
Аналіз наведених вище правових положень дає можливість дійти висновку, що провадження у справі про адміністративне правопорушення  розпочинається зі складення у присутності особи, яка притягається до адмінвідповідальності, протоколу про адміністративне правопорушення, і їй вручається копія такого протоколу. Про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення особа повідомляється не пізніше як за три доби до дати розгляду справи. В процесі розгляду справи особа, яка притягується до адміністративної відповідальності має право користуватися правами передбаченими статтею 268 КУпАП.
Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.
При цьому обов`язок повідомляти особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три днів до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.
Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 742/3757/16-а, від 31 січня 2019 року у справі № 760/10803/15-а, від 19 вересня 2019 року у справі № 686/21230/16-а, від 30 вересня 2019 року у справі № 486/92/17, від 14 листопада 2019 року у справі № 815/1570/16, від 06 грудня 2019 року у справі № 804/7725/17, від 24 грудня 2019 року у справі № 360/403/19.
Колегія суддів враховує, що особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.
Законодавство покладає обов`язок щодо своєчасного повідомлення особи про час та місце розгляду справи на уповноважену посадову особу. Зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим.
Верховний Суд дійшов висновку, що обов`язок уповноваженої посадової особи письмово повідомляти особу, що якої застосовується адміністративне стягнення не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи.
Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Такий обов`язок вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три  дні до дати розгляду справи.
З`ясовуючи поінформованість особи про час та місце розгляду справи, суд також повинен зважати на поведінку особи, яка притягується до відповідальності. Ухилення від одержання повідомлення або інші недобросовісні дії, які свідчать про намагання уникнути участі в засіданні, не можуть бути підставою для скасування постанови.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 813/3415/18, від 30 січня 2020 року у справі № 482/9/17.
Судом апеляційної інстанції вказано, що у копії протоколу без номеру, який долучений до матеріалів справи під час розгляду судом першої інстанції дату розгляду справи про адміністративне правопорушення вказано як 24.08.2017 року, на такій копії відсутній підпис особи, яка її склала та відсутні підписи свідків. Проте у вказаному протоколі наявне виправлення дати. 
Натомість на копії, наданій Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області до апеляційної скарги дату розгляду справи вказано 14.08.2017  та наявний підпис Шейко О.О. та Михайлова В.О. Відтак суд апеляційної інстанції при оцінці доказів  дійшов висновку про належне повідомлення позивача.
Відповідно до ч. 2 ст. 195 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення  судом апеляційної інстанції постанови)  суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції може дослідити також докази, які досліджувалися судом першої інстанції з порушенням вимог цього Кодексу.
Проте  колегія суддів звертає увагу, що Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області надано вказану копію протоколу лише під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, проте жодного доказу не надавалося в суді першої інстанції. Крім того на вказаному примірнику також містяться виправлення стосовно дати розгляду справи.
Зважаючи на завдання адміністративного судочинства, обов`язку суб`єкта владних повноважень  щодо  доказування правомірності свого рішення, колегія суддів доходить висновку, що  встановити дату призначення розгляду справи про адміністративне правопорушення неможливо, а відтак погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність належного повідомлення позивача, наслідком чого є скасування оскаржуваної постанови.
Згідно ст. 352 КАС України (в редакції до набрання чинності змінами, внесеними Законом України від 15.01.2020 № 460-IX) суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Керуючись ст.ст. 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2017 року скасувати.
Постанову Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2017 року залишити в силі.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                      А.Ю. Бучик

Судді                                                                                                Л.Л. Мороз

                                                                                          А.І. Рибачук