ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 361/4349/19  Номер провадження 22-ц/814/1331/20	Головуючий у 1-й інстанції Гольник Л.В.  Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2020 року 	м. Полтава	

       Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:        
головуючого – судді: Гальонкіна С.А.,
суддів:          Кузнєцової О.Ю., Хіль Л.М., 

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Броварського міськрайонного центру зайнятості в особі директора – Вітера Максима Кононовича на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 березня 2020 року у складі головуючого судді Гольник Л.В., ухвалене в залі суду в м. Полтава, повний текст якого складено 10 березня 2020 року, у справі № 361/4349/19 за позовом Броварського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення незаконно одержаної допомоги по безробіттю.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -
в с т а н о в и л а :
       14 червня 2019 року позивач звернувся до місцевого суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів, в якому просив стягнути з відповідача на користь Броварського міськрайонного центру зайнятості виплачені кошти у розмірі 49957,10 грн. та судовий збір у сумі 1921 грн.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 26 лютого 2018 року ОСОБА_1 було зареєстровано як такого, що шукає роботу та йому було надано статус безробітного. У вказаній заяві відповідачем було зазначено, зокрема, що він не є зареєстрованим як суб`єкт підприємницької діяльності. ОСОБА_1 було призначено допомогу по безробіттю.
Після проведеної центром зайнятості перевірки, встановлено, що при реєстрації в службі зайнятості безробітним ОСОБА_1  було надано неправдиву інформацію щодо своєї реєстрації як фізичної особи-підприємця, яка відповідно до норм чинного законодавства є перешкодою для отримання статусу безробітного та виплати соціальної допомоги, за наслідками якої складено акт №168 від 19.11.2018. Отже,  ОСОБА_1  на день реєстрації в службі зайнятості та отримання статусу безробітного належав до категорії зайнятого населення, а відтак не міг бути в статусі безробітного та отримувати допомогу по безробіттю. Відповідач за весь період перебування на обліку в службі зайнятості отримав допомогу по безробіттю в сумі 49957,10 грн., яку одержав без належних правових підстав, однак добровільно повернути кошти відмовляється, а тому сума сплачених державних коштів підлягає стягненню у судовому порядку. 
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 03 березня 2020 року у задоволенні позовних вимог Броварського міськрайонного центру зайнятості в особі директора – Вітера Максима Кононовича відмовлено.
       Не погодившись з вказаним рішенням, 14 квітня 2020 року позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. При цьому посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.
       В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при вирішенні спору безпідставно не взяв до уваги положення п.9 ст.47 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», в якому зазначено, що для проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізична особа-підприємець або уповноважена особа не раніше двох місяців з дати публікації повідомлення у спеціалізованому друкованому засобі масової інформації подає державному реєстратору особисто (надсилає рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу необхідні документи (заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем за її рішенням; свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця; довідку відповідного органу державної податкової служби про відсутність заборгованості по податках, зборах (обов`язкових платежах); довідку відповідного органу Пенсійного фонду України про відсутність заборгованості; довідки відповідних органів фондів соціального страхування про відсутність заборгованості або про те, що вона не перебувала на обліку). За приписами п.15 ст.47 вищезазначеного Закону, дата внесення до Єдиного державного реєстру запису про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем є датою припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем.
       Крім цього, Броварський міськрайонний центр зайнятості посилається на ч.3 ст.44 Закону України «Про зайнятість населення», згідно з якою відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. 
       За таких обставин, апелянт вважає, що відповідач після винесення судом рішення про припинення підприємницької діяльності повинен був особисто вчинити певні дії.
       29 травня 2020 на адресу Полтавського апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, в якому останній вказує на безпідставність апеляційної скарги та просить рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 березня 2020 року залишити без змін.
       Зазначає, що постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2010 року у справі №2а-5313/10/1670 позовні вимоги Державної податкової інспекції у м. Полтаві задоволено та припинено діяльність фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), який зареєстрований Виконавчим комітетом Полтавської міської ради 07.10.2004 №25880000000000765, свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серія НОМЕР_2 , а також зазначено: копію постанови направити державному реєстратору Виконавчого комітету Полтавської міської ради для внесення до Єдиного державного реєстру запису про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ; постанова підлягає негайному виконанню та оскарження постанови не зупиняє її виконання.
       Стверджує, що він у 2011 році після того, як отримав копію постанови Полтавського окружного адміністративного суду звертався до Державної податкової інспекції у м. Полтаві з цього питання, на що отримав відповідь, що його діяльність припинена, а рішення було направлено до державного реєстратора Виконавчого комітету Полтавської міської ради для внесення до Єдиного державного реєстру запису про судове рішення щодо припинення його підприємницької діяльності як фізичної особи-підприємця.
       Вважає, що посилання апелянта на те, що відповідач мав самостійно виконати постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2010 року є його припущеннями та суперечать нормам Закону, які чітко регулюють порядок припинення підприємницької діяльності на підставі рішення суду.
       На підставі ч.13 ст.7 та ч.2 ст.369 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи.
Ураховуючи, що згідно з ч.1 ст.8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Полтавського апеляційного суду.
Судове засідання в суді апеляційної інстанції проводилося в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до ч. 1 , ч. 2 та ч. 3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України).
У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 26 лютого 2018 ОСОБА_1 звернувся до Броварського міськрайонного центру зайнятості з заявою про надання йому статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю відповідно до Закону України «Про зайнятість населення», та Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2013 року №198 .
У заяві він, серед іншого, вказав, що не забезпечує себе роботою самостійно та не є зареєстрованим як суб`єкт підприємницької діяльності (а.с.7).
Згідно довідки Броварського міськрайонного центру зайнятості, за період з 05.03.2018 по 17.11.2018 ОСОБА_1 виплачено допомогу по безробіттю у загальному розмірі 49957,10 грн (а.с.6).
19 листопада 2018 року Броварським міськрайонним центром зайнятості складено Акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення №168, в якому зазначено, що під час реєстрації в Броварському міськрайонному центрі зайнятості та отриманні статусу безробітного громадянином ОСОБА_1 надано недостовірну інформацію щодо наявності та/або відсутності реєстрації як суб`єкта підприємницької діяльності (а.с.13). 
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців №1004647991 від 14.11.2018, відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець з 07 жовтня 2004 року (а.с.12).
21 листопада 2018 року Броварським міськрайонним центром зайнятості видано наказ №193 про повернення коштів, виплачених ОСОБА_1 як допомога по безробіттю (а.с.15).
27 листопада 2018 року Броварським МРЦЗ направлено лист відповідачу №1095/06 щодо повернення незаконно отриманої допомоги по безробіттю у розмірі 49957,10 грн (а.с.14).
04 січня 2019 ОСОБА_1 надав відповідь на лист Броварського міськрайонного центру зайнятості, до якої приєднав копію постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2010 року у справі №2а-5313/10/1670 за позовом Державної податкової інспекції у м. Полтаві до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про припинення підприємницької діяльності, відповідно до якої припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , який зареєстрований Виконавчим комітетом Полтавської міської ради від 07.10.2004 року № 25880000000000765, свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серія НОМЕР_2 . Копію постанови направлено державному реєстратору Виконавчого комітету Полтавської міської ради для внесення до Єдиного державного реєстру запису про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . Вказане рішення набрало чинності 15.02.2011 (а.с.16-17). 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що відповідач діяв добросовісно, оскільки його підприємницька діяльність була припинена рішенням суду, а тому Закон у давному випадку не покладав на нього обов`язок пройти процедуру припинення підприємницької діяльності як особою, яка самостійно прийняла рішення про припинення своєї підприємницької діяльності. Натомість Закон зобов`язував державні органи виконати судове рішення. Тому відповідач, звертаючись з заявою до державного органу про надання статусу безробітного, повідомляючи про те, що він не є суб`єктом підприємницької діяльності, діяв добросовісно та не допустив умисного подання неправдивої інформації.
Колегія суддів в повній мірі погоджується з такими висновками місцевого суду та вважає, що доводи апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Безробітними визнаються також інваліди, які не досягли пенсійного віку, не працюють та зареєстровані як такі, що шукають роботу. Порядок реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних державною службою зайнятості визначається Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 12 постанови Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 року №219 «Про затвердження порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що для одержання статусу безробітного громадянин особисто подає у день, що настає після закінчення встановленого строку для пошуку підходящої роботи, до центру зайнятості заяву із зазначенням у ній інформації про те, що він не зареєстрований як фізична особа-підприємець та не займається видами діяльності, що визначені частиною третьою статті 1 Закону України «Про зайнятість населення», і не отримує пенсію на пільгових умовах.
Частиною третьою ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
Відповідно до п.6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13 лютого 2009 року №60/62, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до п.7 цього Порядку.
Як вбачається з матеріалів справи, 04 січня 2019 ОСОБА_1 направив відповідь на лист Броварського міськрайонного центру зайнятості, до якого приєднав копію постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2010 року у справі №2а-5313/10/1670 за позовом Державної податкової інспекції у м. Полтаві до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про припинення підприємницької діяльності, відповідно до якої припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , який зареєстрований Виконавчим комітетом Полтавської міської ради від 07.10.2004 року № 25880000000000765, свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серія НОМЕР_2 . Копію постанови направлено державному реєстратору Виконавчого комітету Полтавської міської ради для внесення до Єдиного державного реєстру запису про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . Вказане рішення набрало чинності 15.02.2011 (а.с.16-17). 
Таким чином, на момент звернення до центру зайнятості відповідач не мав статусу суб`єкта підприємницької діяльності та її не здійснював.
Судом достовірно встановлено, що на момент звернення із заявою до Броварського МРЦЗ діяльність ОСОБА_1 , як фізичної особи-підприємця була припинена згідно судового рішення, однак відомості про це не були своєчасно внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не з вини відповідача.
Згідно з частинами першою, третьою статті 49 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (в редакції, чинній на момент набрання чинності рішення суду про припинення підприємницької діяльності), суд, який постановив рішення про припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, у тому числі рішення про визнання фізичної особи-підприємця недієздатною або про обмеження її цивільної дієздатності, в день набрання таким рішенням законної сили направляє його копію державному реєстратору за місцем реєстрації фізичної особи-підприємця для внесення до Єдиного державного реєстру запису про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця. Дата надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця вноситься державним реєстратором до журналу обліку реєстраційних дій. Державний реєстратор зобов`язаний не пізніше наступного робочого дня з дати надходження судового рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем внести до Єдиного державного реєстру запис про судове рішення щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця та в той же день повідомити органи статистики, державної податкової служби, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування та фізичну особу-підприємця, щодо якої було постановлено судове рішення, про внесення такого запису.
Однак, запис про судове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2010 року щодо припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 в порушення вимог ст.49 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (в редакції, чинній на момент винесення вказаного судового рішення) було внесено в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань лише 20 листопада 2018 року, що вказує на порушення з боку компетентного органу, а не відповідача.
Чинним на момент ухвалення рішення суду законодавством на ОСОБА_1 не було покладено обов`язку вжиття будь-яких заходів щодо внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про припинення за судовим рішенням підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.
Звертаючись у лютому 2018 року до Броварського міськрайонного центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного ОСОБА_1 вважав, що його підприємницька діяльність припинена на підставі постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2010 року, оскільки вказане рішення відповідно до Закону повинно було бути виконане компетентним органом.
Колегія суддів зауважує, що доказів отримання відповідачем доходів позивачем не надано.
Матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів того, що допомога по безробіттю виплачена відповідачу внаслідок умисного невиконання них своїх обов`язків та зловживання ними.
Крім цього, Броварським міськрайонним центром зайнятості не доведено належність ОСОБА_1 до категорії зайнятих осіб, отримання ним будь-яких доходів станом на момент надання йому статусу безробітного та виплати відповідної допомоги.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведено наявність у діях відповідача умислу на зловживання своїми обов`язками чи свідомого надання неправдивих відомостей при поданні у лютому 2018 року до Броварського МРЦЗ заяви про надання статусу безробітного, а також не доведено належність відповідача до категорії зайнятих осіб, отримання ним доходів станом на момент надання йому статусу безробітного та виплати відповідної державної допомоги.
Сам факт несвоєчасного, не з вини відповідача внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про судове рішення, яке було ухвалене ще у 2010 році щодо припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 не свідчить про наявність у діях останнього умислу на зловживання своїми обов`язками чи свідомого надання неправдивих відомостей для надання йому статусу безробітного, а також не є доказом належності відповідача до категорії зайнятих осіб у період з 26.02.2018 по 19.11.2018.
Натомість вищезазначений факт вказує на грубе порушення з боку компетентних органів норм Закону, що потягло за собою несвоєчасне виконання рішення суду, яке набрало законної сили, що в свою чергу свідчить про порушення принципів законності та правової визначеності.
Зазначені обставини призвели до порушення законних прав відповідача щодо обґрунтованого легітимного очікування дотримання закону органами державної влади в частині належного виконання рішення суду, яке набрало законної сили. 
Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. 
Висновки місцевого суду ґрунтуються на законі та встановлених у справі фактичних обставинах, на підставі наданих учасниками справи доказів, яким судом дана відповідна правова оцінка згідно ст. 89 ЦПК України. 
Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди Броварського міськрайонного центру зайнятості в особі директора – ОСОБА_2 з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою.
За результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні. 
Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, то судові витрати, понесені позивачем за подачу апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що дана цивільна справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову (49957,10 грн.) не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків встановлених цією ж нормою.
За обставин викладених вище, постанова апеляційного суду в даній справі не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Броварського міськрайонного центру зайнятості в особі директора – Вітера Максима Кононовича – залишити без задоволення.
       Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 березня 2020 року – залишити без змін.
Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Броварський міськрайонний центр зайнятості в особі директора – Вітера Максима Кононовича.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.
       Повний текст постанови складено 11 червня 2020 року.

Головуючий: С.А. Гальонкін 

Судді: О.Ю. Кузнєцова 

Л.М. Хіль