Справа № 159/2534/19 	Головуючий у 1 інстанції: Панасюк С. Л. 	
Провадження № 22-ц/802/674/20  Категорія: 44 	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
22 травня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Бовчалюк З.А.,
суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до директора Ковельського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 червня 2019 року,

                                          В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до директора Ковельського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що є інвалідом ІІ групи загального захворювання, перебуває на обліку в Управлінні ПФУ та отримує пенсію за віком. Зазначає, що психічне захворювання їй діагностовано 27.02.1986, однак вона не була визнана недієздатною у встановленому законом порядку. Згідно Закону України «Про безоплатну правову допомогу», позивач, як особа з інвалідністю має право на всі види правових послуг, передбачених ч. 2 ст. 13 вказаного Закону. 19.05.2016 позивач звернулась до директора центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2   з відповідними заявами, в яких вказувала проблемні питання, які підлягають вирішенню, та просила призначити адвоката. З часу написання даних заяв минуло майже три роки, однак відповідь до цього часу позивачу не надана. Позивач вказує, що на її скаргу в регіональний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Волинській області від 23.02.2018 стосовно бездіяльності директора Ковельського центру було повідомлено, що такі її звернення не містили відомостей про правові підстави для надання безоплатної вторинної правової допомоги. Зазначає, що відповідач грубо порушив вимоги Закону України «Про безоплатну правову допомогу» та Закону України «Про звернення громадян». ОСОБА_1 зазначає, що в результаті неправомірних дій відповідача їй завдано моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, погіршення стану здоров`я, необхідністю докладати значних зусиль у відшуканні правового захисту. Просила стягнути з відповідача на її користь 4900 гривень на відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із зазначеним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до вимог ч. 13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін.
Відмовляючи у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що під час судового розгляду в діях директора Ковельського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги не було встановлено порушень, а також вини відповідача у моральних стражданнях ОСОБА_1 , що могло б слугувати підставою для стягнення моральної шкоди. 
Такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що позивач 31.05.2016 звернулась до директора Ковельського місцевого центру безкоштовної вторинної правової допомоги з дев`ятьма заявами про призначення адвокатів по наступних проблемах: -квартирне питання матері ОСОБА_3 у 1989 році в м. Горлівка Донецької області; -відродження соціальної справедливості посмертно стосовно батька ОСОБА_4 , УБД; -про незаконне позбавлення волі ОСОБА_5 28.02.1986 і бездіяльність Ковельської міліції; - про три кримінальні злочини Ковельського КГБ в 1986 році і бездіяльність начальника Ковельського СБУ Цикуна В.В. у 2011 році; - про шлюбно - розлучувальні проблеми ОСОБА_5 від 29.02.1984; - про страйк ОСОБА_5 29.08.1985; -малосімейка №АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 ; - лапароскопічна операція ОСОБА_1 08.08.2012 і 50 % оплати; - заява про трудові проблеми на Ковельсільмаші до літа 1994 року.
ОСОБА_1 15.06.2016 директором Ковельського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги на всі заяви були надані відповіді про те, що заяви розглянуті на підставі Закону України «Про звернення громадян».
Стосовно призначення адвоката Василевській М.І. була надана відповідь про те, що статтею 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» визначено категорії осіб, які мають право на безоплатну вторинну правову допомогу. При цьому, для перевірки її статусу, а також документів, які підтверджують відповідний статус ОСОБА_1 на оформлення звернення про надання БВПД, останній рекомендовано звернутись до Ковельського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги за адресою: АДРЕСА_3 , згідно з графіком роботи центру.
Тобто, з наданих відповідачем відповідей слідує, що позивачу ОСОБА_1 не було відмовлено у наданні безоплатної вторинної правової допомоги, а роз`яснено, що для перевірки її статусу та належності до осіб, яким така правова допомога має бути надана, ОСОБА_1 необхідно представити документи що підтверджують належність її до однієї з вразливих категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 цього Закону.
Загальні правила відшкодування моральної шкоди закріплені в статті 1167 ЦК України.
Відповідно до частини 1 зазначеної статті моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» визначено, що безоплатна вторинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя.
Стаття 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» визначає категорії осіб, які мають право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом.
Відповідно до ч.4 ст. 18 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», разом із зверненням про надання безоплатної вторинної правової допомоги особа або законний представник особи повинні подати документи, що підтверджують належність особи або осіб, стосовно яких звертається законний представник, до однієї з вразливих категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 цього Закону.
Підстави для відмови в наданні безоплатної вторинної правової допомоги передбачені в ст. 20 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», в якій зазначено, що особі може бути відмовлено в наданні безоплатної вторинної правової допомоги за наявності хоча б однієї з таких підстав: особа не належить до жодної з категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 цього Закону; особа подала неправдиві відомості або фальшиві документи з метою віднесення її до однієї категорій осіб, які мають право на безоплатну вторинну правову допомогу; вимоги особи про захист або відновлення її прав є неправомірними; особі раніше надавалася безоплатна вторинна правова допомога з одного і того ж питання; особа використала всі національні засоби правового захисту у справі, з якої звертається за наданням безоплатної вторинної правової допомоги.
З матеріалів справи вбачається, зокрема з відповідей, що позивачу для підтвердження свого статуту, а також  з метою отримання правової допомоги, необхідно підтвердити свій статус,  а також запропоновано подати  документи , які підтверджують статус позивача на безоплатну допомогу, ОСОБА_1 рекомендовано звернутись до Ковельського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової  допомоги за відповідною адресою.
Тобто, з наданих відповідачем відповідей слідує, що позивачу ОСОБА_1 не було відмовлено у наданні безоплатної вторинної правової допомоги, а роз`яснено, що для перевірки її статусу та належності до осіб, яким така правова допомога має бути надана, ОСОБА_1 необхідно представити документи що підтверджують належність її до однієї з вразливих категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 цього Закону.
При підготовці відповідей на звернення позивача дотримано положення ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», якою визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання.
Докази порушення відповідачем прав та законних інтересів ОСОБА_1 , гарантованих частиною 1 статті 59 Конституції України, частиною 1 статті 7, частиною 1 статті 15, статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» та пунктом 7 частини 1 статті 14 Закону України «Про безоплатну правовому допомогу» позивач до суду також не надала.
На підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, судом першої інстанції не було встановлено протиправності дій або бездіяльності  директора Ковельського центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, які б призвели до порушення прав позивача. Окрім того, позивачем і не було заявлено вимог щодо визнання дій відповідача протиправними. 
ОСОБА_1 не довела факту завдання їй моральної шкоди, розміру заявленого відшкодування не обґрунтувала.    
Висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права, як підстави для скасування рішення.
Доводи апеляційній скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, зокрема, у тому контексті, який на думку позивача свідчить про протиправність бездіяльності відповідача та завдання їй моральної шкоди.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у даній справі є 22 травня 2020 року, тобто дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

                                                  У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення   Ковельського міськрайонного суду Волинської області від  24 червня 2019 року в даній справі - без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді