ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3855/20 Справа № 212/10815/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Колочко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Барильської А.П.,
суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.
сторони:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в м. Кривому Розі, у порядку ч. 13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2020 року, яке постановлено суддею Колочко О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 24 січня 2020 року, -
В С Т А Н О В И В:
В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «Кривбасзалізрудком») і просила стягнути у відшкодування моральної шкоди 187 785 грн. у зв`язку з отриманим нею професійним захворюванням на виробництві, внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК від 22 червня 2012 року позивачу було первинно встановлено 45% втрати професійної працездатності, ІІІ група інвалідності, безстроково.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2020 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 65 000 грн. без утримання податку з доходів з фізичних осіб та на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 768,40 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник позивача Гузєв ОСОБА_3  просить змінити рішення суду в частині розміру стягнутої судом моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги позивача у повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не враховано, що внаслідок отриманого професійного захворювання позивач позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки повинна докладати додаткових зусиль та витрачати час для організації свого життя. Позивач постійно відчуває дискомфорт через постійний тупий біль з іррадіацією в ліву ногу та праве надпліччя, постійно відчуває «колоття» в правому надпліччі і плечі, періодичне посилання в хребті ниючого болю з віддачею в ліву ногу та праве надпліччя, оніміння ІІ-ІІІ-ІV пальців лівої стопи і кистей, біль та обмеження об`єму рухів в плечових, ліктьових і колінних суглобах, переважно правому плечовому і правому колінному. Додаткові моральні страждання позивач відчуває у зв`язку з неможливістю повноцінно працювати, фінансово допомагати своїй сім`ї, необхідністю проходити постійні курси лікування, огляди МСЕК, дані негативні явища з`явились в житті позивача у віці 55 років. У зв`язку з вказаними хронічними професійними захворюваннями порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача. На даний час самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у її житті є довготривалими, курси лікування не надають належного ефекту, усвідомлення чого завдає позивачу додаткового душевного болю та страждань. 
Вважає, що судом першої інстанції не враховано роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди», а саме відсоток втрати працездатності та пов`язані з цим моральні страждання позивача, істотність вимушених змін в її житті, важкість стану здоров`я та ступінь вини відповідача, у зв`язку з чим вважає суму стягнутої моральної шкоди необґрунтованою та значно заниженою.
Відзив на апеляційну скаргу не подано. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працювала з 28 грудня 1977 року по 22 червня 2010 року на посаді машиніста крану РУ ім. К.Лібкнехта об`єднання «Кривбасруда» ш. «Родіна», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком», з 07 вересня 2010 року по 01 січня 2011 року – машиністом крану сервісного управління з ремонту та монтажу обладнання, з 01 січня 2011 року по 22 червня 2012 року - машиністом крану ш. «Родіна», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком». 22 червня 2012 року позивач звільнився у зв`язку з виходом на пенсію за віком, згідно ст. 38 КЗпП України (а.с. 27-33).
Відповідно до п. 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 10 квітня 2012 року, професійне захворювання у позивача виникло внаслідок недосконалості робочого місця, що характеризувалось впливом вібрації в параметрах, які перевищували гранично допустимі норми (а.с. 12).
Відповідно до п. 17 Акту, причиною професійного захворювання позивача є робота на протязі 34 років 3 місяців в умовах вібрації в параметрах, що перевищували гранично допустимі норми (а.с. 12).
Відповідно до п. 19 Акту, особами, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи є керівництво ш. «Родіна» РУ ім. ВО «Кривбасруда» ДП «Кривбасзалізрудком», сервісне управління з ремонту та монтажу шахтного обладнання ВАТ «Кривбасзалізрпудком» та в.о. начальника дільниці №19 ш. «Родіна» РУ ім. ВО «Кривбасруда» ДП «Кривбасзалізрудком» - ОСОБА_4 , який не забезпечив безпечні та шкідливі умови праці на робочому місці, чим порушив вимоги п.2.2.10 «Посадової інструкції начальника дільниці №19» (а.с. 12).
Висновком МСЕК від 22 червня 2012 року позивачу первинно встановлено 45 % втрати професійної працездатності, ІІІ група інвалідності, безстроково (а.с. 7-10).
Суд, частково задовольняючи позов, виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання нею трудових обов`язків і пов`язане з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди та розміром відшкодування моральної шкоди, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач працювала в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача 34 роки 3 місяці, при цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.
У п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди. 
При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд в повній мірі врахував роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди”, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд врахував що у зв`язку в хронічним професійним захворюваннями порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, оскільки остання позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання. 
Так, в судовому засіданні встановлено, що внаслідок отриманого професійного захворювання позивач позбавлена можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки повинна докладати додаткових зусиль та витрачати час для організації свого життя. Позивач постійно відчуває дискомфорт через постійний тупий біль з іррадіацією в ліву ногу та праве надпліччя, постійно відчуває «колоття» в правому надпліччі і плечу, періодичне посилання в хребті ниючого характеру з віддачею в ліву ногу та праве надпліччя, оніміння ІІ-ІІІ-ІV пальців лівої стопи і кистей, біль та обмеження об`єму рухів в плечових, ліктьових і колінних суглобах, переважно правому плечовому і правому колінному. Додаткові моральні страждання позивач відчуває у зв`язку з неможливістю повноцінно працювати, фінансово допомагати своїй сім`ї, необхідністю проходити постійні курси лікування, огляди МСЕК, дані негативні явища з`явились в житті позивача у віці 55 років. У зв`язку з вказаними хронічними професійними захворюваннями порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача. На даний час самопочуття позивача не поліпшується, негативні зміни у її житті є довготривалими, курси лікування не надають належного ефекту, усвідомлення чого, завдає позивачу додаткового душевного болю та страждань.
У зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що судом першої інстанції не враховано роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди», а саме відсоток втрати працездатності та пов`язані з цим моральні страждання позивача, істотність вимушених змін в її житті, важкість стану здоров`я та ступінь вини відповідача, у зв`язку з чим вважає суму стягнутої моральної шкоди необґрунтованою та значно заниженою, колегія суддів вважає безпідставними з вищенаведених підстав.
На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, тривалість роботи позивача на підприємстві відповідача, відсоток втрати професійної працездатності,конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПАТ «Кривбасзалізрудком»у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 65 000 гривень 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 18 березня 2020 року.

Головуючий:    

Судді: