Постанова
Іменем України
 
08 квітня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 450/187/17
провадження № 61-11938св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого  -	Ступак О. В.,	 	
суддів:	Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О.,	Олійник А. С., Яремка В. В.,	
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Львівгаз», 
третя особа - Первинна профспілкова організація Пустомитівської районної служби Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 13 травня 2019 року в складі колегії суддів: Крайник Н. П., Шеремети Н. О., Цяцяка Р. П., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
 
У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» 
(далі - ПАТ «Львівгаз»), третя особа - Первинна профспілкова організація Пустомитівської районної служби ПАТ «Львівгаз», про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, порушення переважного права на прийняття на вакантні посади, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.
 
В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказувала на те, що вона перебувала з відповідачем у трудових правовідносинах з 2001 року. В жовтні 2015 року її було переведено на посаду заступника начальника управління з обліку газу Пустомитівського управління з експлуатації газового господарства (далі - Пустомитівстке УЕГГ) ПАТ «Львівгаз».
 
Звертала увагу на те, що наказом ПАТ «Львівгаз» від 30 вересня 2016 року 
№ 118-к/тр «Про звільнення» її звільнено з роботи на підставі пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). 
 
Вважала своє звільнення незаконним, оскільки фактичної реорганізації 
ПАТ «Львівгаз» не відбулося, а обов`язки за її посадою, передбачені посадовою інструкцією, фактично було розділено між трьома новими посадами: інженера відділу інспектування, старшого менеджера відділу розрахунків та провідного фахівця відділу оперативного балансу газу. Проте, жодну з цих посад їй запропоновано не було. 
 
Також зазначала, що під час звільнення відповідачем не враховано її переважного права продовження з нею трудових відносин, оскільки вона має стаж роботи в сфері обліку та розрахунків за газ понад п`ять років, претензій до її роботи відповідач ніколи не пред`являв. 
 
Посилаючись на наведене, ОСОБА_1 просила поновити їй строк на звернення до суду з цим позовом, оскільки вважала, що його пропущено з поважних причин; визнати незаконним та скасувати наказ ПАТ «Львівгаз» від 30 вересня 2016 року № 118-к/тр «Про звільнення»; зобов`язати ПАТ «Львівгаз» поновити її на роботі та забезпечити їй ті ж самі умови праці, які вона мала до незаконного звільнення; зобов`язати ПАТ «Львівгаз» виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 жовтня 2016 року до моменту поновлення на посаді; визнати незаконними дії ПАТ «Львівгаз» щодо порушення її переважного на заміщення вакантної посади відповідно до кваліфікації. Крім того, позивач просила стягнути з ПАТ «Львівгаз» на її користь 100 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним звільненням.
 
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 29 листопада 2018 року позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з зазначеним вище позовом. Визнано незаконним та скасовано наказ ПАТ «Львівгаз» від 30 вересня 2016 року № 118-к/тр «Про звільнення». Визнано незаконними дії ПАТ «Львівгаз» щодо порушенням переважного права ОСОБА_1 на укладення трудового договору відповідно до кваліфікації. Зобов`язано ПАТ «Львівгаз» поновити ОСОБА_1 на роботі. Зобов`язано ПАТ «Львівгаз» виплатити ОСОБА_1 середній заробіток час вимушеного прогулу за період з 01 жовтня 2016 року до 29 листопада 2018 року в розмірі 246 198,28 грн з відрахуванням суми податків і зборів. Стягнуто з ПАТ «Львівгаз» на користь ОСОБА_1 20 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі, стягнення середнього заробітку не більше ніж за один місяць. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що з організаційної структури ПАТ «Львівгаз» до скорочення та після скорочення не вбачається змін в структурі територіальних відділів, яким було Пустомитівське УЕГГ ПАТ «Львівгаз». Зміст статуту ПАТ «Львівгаз», в редакції 2016 року, свідчить про те, що фактично в ПАТ «Львівгаз» ні ліквідації, ні реорганізації не відбулося. При звільненні позивача з роботи не було враховано стаж її роботи на підприємстві, а також не запропоновано посади, які вона за кваліфікаційними вимогами могла займати, та які були запропоновані іншим працівникам, а саме: старшого менеджера відділу з продажів; фахівця (з балансування) відділу комерційного балансування Пустомитівської дільниці, інженера з обліку природного газу Пустомитівської дільниці відділу інспектування ПАТ «Львівгаз», чим було порушено її гарантоване Конституцією України право на працю.
 
Постановою Львівського апеляційного суду від 13 травня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «Львівгаз» задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано. В задоволенні позову відмовлено.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову та ухвалюючи нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що в ПАТ «Львівгаз» внаслідок перепрофілювання підприємства дійсно мало місце скорочення чисельності та штату працівників, звільнення позивача з роботи проведено з дотриманням процедури звільнення, передбаченої статтею 49-2 КЗпП України, а тому, суд першої інстанції без достатніх правових підстав задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги та позиція інших учасників справи
 
У червні 2019 року ОСОБА_1 надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 13 травня 
2019 року, в якій просить скасувати оскаржуване судові рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Зазначає, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що її було звільнено з дотриманням норм трудового законодавства. Такий висновок зроблений апеляційним судом без врахування, що відповідач, попереджуючи її про наступне звільнення, одночасно не запропонував їй вакантні посади, які були наявні на підприємстві, а перелік вакантних посад надав для ознайомлення лише за три дні до звільнення. При цьому протягом терміну з дати попередження до дати звільнення позивача, відповідач призначав інших осіб на посади, які могла займати позивач, проте їй вони запропоновані не були.
 
Звертає увагу на те, що відповідачем порушено процедуру скорочення працівників, штатний розпис затверджувався незадовго до звільнення всіх працівників, у зв`язку із чим було порушено її переважене право на укладання трудового договору. При цьому відповідачем взагалі не проводилась перевірка її кваліфікації.
 
У вересні 2019 року ПАТ «Львівгаз» (після зміни назви - Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» (далі - АТ «Львівгаз»)) надіслало засобами поштового зв`язку до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначає про безпідставність її доводів та правильність висновків апеляційного суду. Вказує на те, що за наявності обставин, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, відповідач виконав свій обов`язок щодо попередження позивача про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці до звільнення, звільнення ОСОБА_1 відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства. Позивачу були запропоновані всі вакантні на підприємстві посади, від яких вона відмовилась.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 19 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від  13  травня 2019 року, витребувано цивільну справу та надано учасникам справи строк на подання відзивів на касаційну скаргу.
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 березня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
Позиція Верховного Суду
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ).
 
Відповідно до пункту 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону              № 460-ІХ касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин, касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 13 травня 2019 року розглядається Верховним Судом в порядку та за правилами, передбаченими Цивільним процесуальним кодексом (далі - ЦПК України), в редакцій чинній на час її подання, тобто до 08 лютого 2020 року.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України, в редакції чинній на час подання касаційної скарги, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України, в редакції чинній на час подання касаційної скарги, передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
За змістом частини першої статті 402 ЦПК України, в редакції чинній на час подання касаційної скарги, в суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
 
Фактичні обставини справи
 
Судами встановлено, що у зв`язку із змінами, внесеними в Закон України «Про ринок природного газу», ліцензію ПАТ «Львівгаз» на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом анульовано та з 04 червня 2015 року ПАТ «Львівгаз» здійснює лише функції з розподілу природного, нафтового газу та газу (метану) вугільних родовищ.
 
Внаслідок зміни діяльності підприємства на ринку природного газу, в ПАТ «Львівгаз» було введено нову організаційну структуру підприємства та затверджено новий штатний розпис.
 
У зв`язку із введенням з 01 жовтня 2016 року нової організаційної структури 
підприємства, наказом ПАТ «Львівгаз» від 20 липня 2016 року № 100-16 «Про скорочення штату працівників ПАТ «Львівгаз» з 30 вересня 2016 року скорочено штат працівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців та робітників 
ПАТ «Львівгаз» на 3945,05 штатних одиниць (за винятком посад Голови Правління, директора технічного, директора комерційного, директора фінансового, директора з капітального будівництва, директора з економічної безпеки, помічника керівника).
 
Зазначеним вище наказом від 20 липня 2016 року № 100-16 «Про скорочення штату працівників ПАТ «Львівгаз», начальника відділу кадрів, начальників УЕГГ зобов`язано до 30 липня 2016 року ознайомити працівників з наказом та попередити їх про наступне вивільнення у зв`язку зі скороченням штату з 30 вересня 2016 року.
 
Також встановлено, що позивач перебувала в трудових відносинах з відповідачем з 05 квітня 2011 року. З 23 жовтня 2015 року займала посаду заступника начальника управління з обліку газу.
 
Наказом ПАТ «Львівгаз» від 30 вересня 2016 року № 118-к/тр «Про звільнення» ОСОБА_1 - заступника начальника управління з обліку газу звільнено з роботи з 30 вересня 2016 року у зв`язку із скороченням штату працівників.
 
Як вбачається з попередження про наступне вивільнення, 26 липня 2016 року позивач була попереджена про вивільнення з роботи з 30 вересня 2016 року у зв`язку із затвердженням нової організаційної структури ПАТ «Львівгаз».
 
27 вересня 2016 року ОСОБА_1 було запропоновано вакантні посади: оператора з введення даних в ЕОМ Пустомитівської дільниці відділу комерційного балансування ПАТ «Львівгаз», оператора з уведення даних в ЕОМ Львівської дільниці відділу комерційного балансування; контролера газового господарства 3 розряду Львівської дільниці відділу інспектування Управління метрології; слюсаря з експлуатації та ремонту підземних газопроводів групи КПО Пустомитівської дільниці служби контролю за виробництвом Управління експлуатації; майстра Бродівської дільниці відділу обслуговування вузлів обліку газу Управління метрології; обліковця центрального складу Управління матеріально-технічного забезпечення; майстра Золочівської дільниці відділу обслуговування вузлів обліку газу Управління метрології; майстер Миколаївської дільниці відділу обслуговування вузлів обліку газу Управління метрології; провідного інженера виробничо-технічного відділу (Стрийське відділення). Від переведення на запропоновані посади позивач відмовилася.
 
Первинною профспілковою організацією Пустомитівського УЕГГ 28 вересня 2016 року надано згоду на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 на підставі пункту 1 частини першої статті40 КЗпП України.
 
Нормативно-правове обґрунтування 
 
Пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
 
Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).
 
Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення. Судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.
 
Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.
 
При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги            статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.
 
За частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
 
Таким чином, при скороченні чисельності або штату вказаною нормою встановлено обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.
 
Обов`язок з працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.
 
При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
 
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу не були запропоновано всі наявні на підприємстві посади, які вона за кваліфікаційними вимогами могла займати, та які були запропоновані іншим працівникам, а саме: посаду старшого менеджера відділу з продажів; фахівця 
(з балансування) відділу комерційного балансування Пустомитівської дільниці, інженера з обліку природного газу Пустомитівської дільниці відділу інспектування ПАТ «Львівгаз».
 
Такий висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає нормам процесуального закону, оскільки відповідачем лише надано витяг зі штатного розпису керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців ПАТ «Львівгаз», який введено в дію з 01 жовтня 2016 року. Зазначений вище документ містить неповну інформацію, адже в ньому вказані не всі посади, що підтверджується, зокрема, посадовими інструкціями старшого менеджера відділу з продажів, фахівця (з балансування) відділу комерційного балансування Пустомитівської дільниці, інженера з обліку природного газу Пустомитівської дільниці відділу інспектування ПАТ «Львівгаз», провідного фахівця відділу оперативного балансу газу, які затвердженні 01 жовтня 2016 року, тобто після кадрових змін на підприємстві, проте ці посади відсутні у витязі зі штатного розпису, копія якого наявна в матеріалах справи. 
 
Ці обставини потребували належної перевірки, проте не були враховані судом першої інстанції. Висновок суду першої інстанції про те, що зазначені вище посади були вакантними у період з моменту попередження позивача про наступне вивільнення та до моменту її звільнення, а також про те, що на ці посади були призначенні особи перед якими у позивача було переважне право на укладання трудового договору, без надання належної правової оцінки штатному розпису до реорганізації та після, є передчасним. 
 
В порушення вимог процесуального закону, апеляційний суд зазначеним вище обставинам не надав належної правової оцінки, не обґрунтував прийняте рішення, формально зазначивши, що звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства.
 
Такий висновок апеляційного суду зроблений з порушенням норм матеріального права, оскільки вимогами статті 49-2 КЗпП України встановлено обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника, який підлягає вивільненню, при тому, що роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що існують на всьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.
 
Апеляційним судом зазначено, що відповідач виконав вимоги трудового законодавства під час звільнення позивача, зокрема, 27 вересня 2016 року, після затвердження штатного розпису, ОСОБА_1 було запропоновано вакантні посади, від яких остання відмовилась.
 
Варто зазначити, що з матеріалів справи не вбачається дати затвердження нового штатного розпису, а тому такий висновок апеляційного суду є передчасним, а ці обставини потребують перевірки.
 
Без встановлення зазначених вище обставин, зокрема, чи були вакантні посади на які посилається позивач в позовній заяві в період з дати повідомлення до дати звільнення та чому вони не були запропоновані ОСОБА_1 одночасно з попередженням, зробити висновок щодо дотримання відповідачем порядку звільнення позивача неможливо, оскільки працевлаштування попередженого про звільнення у зв`язку із скороченням штату працівника є обов`язком роботодавця, і такий обов`язок роботодавцем повинен виконуватись добросовісно без застосуванні надмірного формалізму, оскільки працівник є більш вразливою стороною трудових правовідносин.  
 
Встановленню також підлягає дата затвердження нового штатного розпису та дати прийняття осіб на посади, про які зазначає позивач, оскільки без встановлення цих обставин, неможливо зробити висновок про те, що відповідач виконав обов`язок з працевлаштування позивача з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, запропонував всі вакантні посади, які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Саме з цих підстав висновок апеляційного суду про те, що позивача було звільнено з дотриманням вимог трудового законодавства не може вважатись таким, що зроблений з дотриманням основних засад цивільного судочинства.
 
Апеляційна інстанція переглядає рішення суду першої інстанції з питань факту та права, а касаційна - з питань права.
 
Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання арреllatio - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція по суті є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.
 
Враховуючи те, що суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, та необхідність встановлення обставин, наведених вище, справа підлягає направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, оскільки саме таке вирішення за результатами розгляду касаційної скарги повною мірою відповідатиме принципу процесуальної економії та скоротить тривалість нового розгляду справи судом.
 
За приписами частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Отже ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом повністю не встановлено, а тому постанова апеляційного суду не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу вимог статті 411 ЦПК України є підставою для її скасування з направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду.
 
Керуючись статтями 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Постанову Львівського апеляційного суду від 13 травня 2019 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	О. В. Ступак    	
Судді:	І. Ю. Гулейков  	
 	 	
 	А. С. Олійник 	

 	С. О. Погрібний	

 	В. В. Яремко