Справа № 133/858/20                                                                        
Провадження № 22-ц/801/1094/2020
Категорія: 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воронюк В. А.
Доповідач:Стадник І. М.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
Іменем України

26 травня 2020 року	  	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Стадника І.М. (судді-доповідача),
суддів: Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.
з участю секретаря судового засідання Безрученко Н.Р.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24 березня 2020 року, постановлену під головуванням судді Воронюк В.А., повний текст якої складено того ж дня
в справі № 133/858/20
за позовом ОСОБА_2 (позивач)
до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 (відповідачі)
про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, зобов`язання повернути транспортний засіб у спільну сумісну власність подружжя та поділ спільного майна подружжя, 
встановив:
В провадженні Козятинського міськрайонного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, зобов`язання повернути транспортний засіб у спільну сумісну власність подружжя та поділ спільного майна подружжя. Позов обґрунтовано тим, що за час перебування у шлюбі подружжям ОСОБА_4 було придбано автомобіль SEAT TOLEDO, який на підставі договору купівлі – продажу укладеного між відповідачами, 18.07.2019, в період припинення фактичних шлюбних відносин між подружжям, було перереєстровано відповідачем ОСОБА_3 на відповідача ОСОБА_1 .
Посилаючись на вимоги ст. 65 СК України, та ст. 369, 215 ЦК України позивач просила визнати недійсним договір купівлі-продажу вказаного автомобіля, зобов`язати повернути його у спільну сумісну власність подружжя та здійснити поділ спільного майна подружжя.
Крім того, одночасно із позовом позивачем подано заяву про його забезпечення шляхом накладення арешту на транспортний засіб SEAT TOLEDO, 2008 року випуску, який належить відповідачеві ОСОБА_1 на підставі оскаржуваного нею договору купівлі-продажу.
На думку заявника ОСОБА_2 відповідач ОСОБА_3 намагаючись уникнути поділу автомобіля, який є спільною власністю подружжя, здійснив його продаж в період припинення шлюбних відносин та вирішення питання про розірвання шлюбу, а тому невжиття вказаних у заяві заходів забезпечення позову, у разі його задоволення, може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. 
Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24 березня 2020 року заяву задоволено. Накладено арешт на автомобіль «SEAT TOLEDO», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , який на даний час зареєстрований за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу №7594/19/3132 від 18.07.2019 та заборонено ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відчужувати, підміняти, знищувати чи розукомплектовувати цей автомобіль до вирішення спору по суті .
Не погодившись із ухвалою, відповідач у справі ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 полягають в тому, що прийнятим судом першої інстанції рішеннями щодо накладення арешту на автомобіль «SEAT TOLEDO», порушено права його права як власника. Крім того, вважає, що грошові претензії подружжя не повинні зачіпати його прав щодо майна, придбаного у законний спосіб. 
Від позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3 відзиви на апеляційну скаргу не надійшли, їх відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції – частина 3 статті 360 ЦПК України.
Учасники справи, повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце її розгляду, до суду не з`явилися, що відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розглядові. 
Від апелянта – відповідача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 засобами електронної пошти суду надійшли письмові заяви про розгляд справи в їх відсутність, апеляційну скаргу ОСОБА_1 підтримують і просять задовольнити.
Апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з таких підстав.
Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль «SEAT TOLEDO» суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення даного позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду.
До такого висновку суд прийшов з урахуванням підстав та предмету позовних вимог, наданих позивачем доказів, а також зважаючи на те, що накладення арешту на вказане майно не може спричинити будь-яких збитків відповідачам, оскільки не позбавляє ОСОБА_1 права володіння та користування ним, а ОСОБА_3 взагалі не є його володільцем.
Відповідно до вимог частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України).
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Накладаючи арешт на зазначене у заяві майно, зокрема транспортний засіб, суд першої інстанції дійшов правильного висновку.
Доводи апеляційної скарги про те, що накладення арешту на автомобіль «SEAT TOLEDO» порушує права та інтереси ОСОБА_1 є необґрунтованими, виходячи з такого.
Із довідки про надання інформації, виданої територіальним сервісний центром №0541 РСЦ МВС у Вінницькій області від 16.03.2020 відомо, що відповідно до Єдиного державного реєстру транспортних засобів автомобіль «SEAT TOLEDO», 2008 року випуску перебував у власності ОСОБА_3 у період з 28.11.2018 по 18.07.2019. Перереєстрація вказаного автомобіля на ОСОБА_1 відбулась 18.07.2019 на підставі договору купівлі-продажу.
Відповідно пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Предметом заявленого ОСОБА_2 позову є вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, зобов`язання повернути транспортний засіб у спільну сумісну власність подружжя, предметом якого є саме автомобіль «SEAT TOLEDO» на який накладено арешт оскаржуваною ухвалою. 
Колегія суддів дійшла висновку про те, що накладення арешту на спірний автомобіль є доцільним, оскільки він є предметом позовних вимог, а невжиття заходу забезпечення позову, про який просить позивач, може ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду, що є підставою для задоволення заяви.
За таких обставин ухвала Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24 березня 2020 року постановлена з додержанням вимог закону, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд, 
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 24 березня 2020 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Повний текст судового рішення складено 27.05.2020

Головуючий                                                        І.М. Стадник 
       
Судді                                                                Ю.Б. Войтко
       
                                                                       І.В. Міхасішин