Постанова
Іменем України                                   
 
27 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 757/62596/16-ц
 
провадження № 61-26842св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А., 
Черняк Ю. В., 
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
представник відповідача - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1  на постанову Апеляційного суду 
м. Києва від 17 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Пікуль А. А., Гаращенка Д. Р., Невідомої Т. О., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 17 травня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладений договір кредиту № 032/29-109К, відповідно до умов якого позичальник отримав грошові кошти у розмірі 64 560,00 доларів США та зобов`язався повернути кошти у строк до 16 листопада 2018 року та сплатити 12 % річних. 
Проте, ОСОБА_1 належним чином умови вказаного кредитного договору 
не виконував, у зв`язку з чим у нього станом на 17 серпня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 137 099,03 доларів США, яка складається з: 48 554,36 доларів США - сума заборгованості за кредитом; 
52 782,69 доларів США - сума заборгованості за відсотками; 
14 639,04 доларів США - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту; 
21 122,94 доларів США - розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків.
Ураховуючи зазначене, ПАТ «Укрсоцбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 17 травня 
2006 року № 032/29-109К у розмірі 137 099,03 доларів США, що станом 
на 17 серпня 2016 року за курсом Національного банку України (далі - НБУ) становить 3 435 604, 08 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 вересня 2017 року 
у складі судді Москаленко К. О. у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що останній платіж за спірним кредитним договором відповідачем внесено 01 жовтня 2008 року, 
а тому відповідно до пункту 4.5 кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів, тобто з 31 грудня 
2008 року, то саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав. Однак ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду із зазначеним позовом у грудні 2016 року, тобто, 
з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у справі, що в силу вимог частини четвертої статті 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Київського апеляційного суду від 17 квітня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 29 вересня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» у рахунок погашення заборгованості за договором кредиту від 17 травня 2006 року 
№ 032/29-109К проценти за користування кредитними коштами за період із 17 грудня 2013 року по 15 жовтня 2015 року у розмірі 5 407,05 доларів США.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено за спливом позовної давності.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо застосування позовної давності за сплату процентів за кредитним договором від 17 травня 2006 року 
№ 032/29-109К, оскільки проценти нараховані за період трьох років, які передували поданню позову, з 17 грудня 2013 року по 15 жовтня 2015 року, тобто в межах строку позовної давності.
У решті позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задоволенню не підлягають 
у зв`язку зі спливом позовної давності, оскільки, як правильно встановлено районним судом, право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав виникло у ПАТ «Укрсоцбанк» 31 грудня 2008 року.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у травні 2018 року до Верховного Суду, 
 ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою судді Верховного Суду від 08 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У травні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
У квітні 2020 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2020 року вказану справу призначено до розгляду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанціїв порушення вимог статей 89, 264, 265 ЦПК України не визначився з характером спірних правовідносин, зазначені вимоги закону до уваги не взяв.
Зазначає, що апеляційний суд не врахував того, що банк не заявляв вимог про стягнення процентів, як виду відповідальності за прострочення боржником виконання грошового зобов`язання на підставі статті 625 ЦК України, а права на стягнення з нього процентів на підставі статті 1048 ЦК України позивач не мав у зв`язку із спливом строку позовної давності, про застосування якої було заявлено у суді першої інстанції.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
17 травня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладений договір кредиту № 032/29-109К, відповідно до умов якого позичальник отримав грошові кошти у розмірі 64 560,00 доларів США, зі строком виконання до 16 листопада 2018 року та зі сплатою 12 % річних 
(а.с. 6-8).
Згідно з підпунктом 4.5 кредитного договору, в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених підпунктами 3.3.8 (сплата процентів), 3.3.9 (своєчасна та в належному розмірі сплата кредиту й процентів) цього договору, протягом більше ніж 
90 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 належним чином умови цього кредитного договору не виконував, у зв`язку з чим у нього станом на 16 жовтня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 137 099,03 доларів США, яка складається з: 
48 554,36 доларів США - сума заборгованості за кредитом; 
52 782,69 доларів США - сума заборгованості за відсотками; 
14 639,04 доларів США - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту; 
21 122,94 доларів США - розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків.
 
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частинами першою та другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам закону судове рішення апеляційного суду частково не відповідає.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, 
а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, 
а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження 
№ 14-10цс18).
Судом встановлено, що 17 травня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого 
є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 укладений договір кредиту 
№ 032/29-109К, відповідно до умов якого позичальник отримав грошові кошти у розмірі 64 560,00 доларів США, з строком виконання 
до 16 листопада 2018 року та сплатою 12 % річних. 
Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого ПАТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_1 належним чином умови цього кредитного договору не виконував у зв`язку з чим у нього станом на 16 жовтня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 137 099,03 доларів США, яка складається із: 
48 554,36 доларів США - сума заборгованості за кредитом; 
52 782,69 доларів США - сума заборгованості за відсотками; 
14 639,04 доларів США - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту; 
21 122,94 доларів США - розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків.
Пунктом 4.5 вказаного кредитного договору передбачено, що в разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених підпунктами 3.3.8 (сплата процентів), 3.3.9 (своєчасна та 
в належному розмірі сплата кредиту й процентів) цього договору, протягом більше ніж 90 календарних днів строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).
Отже, у такий спосіб сторони договору врегулювали питання щодо дострокового повернення кредитних коштів, тобто зміну строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів.
Згідно з вказаним розрахунком останній платіж за кредитним договором відповідачем внесено 01 жовтня 2008 року, а тому відповідно до пункту 4.5 кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів, тобто з 31 грудня 2008 року.
Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається 
з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, 
з якою пов`язано його початок.
Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).
У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду 
з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).
Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Оскільки строк виконання основного зобов`язання було змінено 
на 31 грудня 2008 року, то саме з цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише 16 грудні 2016 року, тобто 
зі спливом строку позовної давності.
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України 
від 29 червня 2016 року у справі 6-1188цс16.
30 травня 2017 року представником відповідача заявлено клопотання про  застосування строків позовної давності (а.с. 64).
З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 31 грудня 2008 року позивач не міг такі проценти нараховувати.
Оскільки після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, тому висновки апеляційного суду про стягнення таких процентів за період з 17 грудня 2013 року до 15 жовтня 2015 року є помилковими.
Отже, апеляційний суд указаних вимог закону не врахував та скасував 
по суті правильне рішення суду першої інстанції.
Натомість суд першої інстанції, враховуючи, що останній платіж за кредитним договором відповідачем внесено 01 жовтня 2008 року, 
а відповідно до пункту 4.5 кредитного договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів, тобто з 31 грудня 
2008 року було змінено строк виконання зобов`язання, дійшов правильного висновку про те, що саме з цього моменту у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав. ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду із зазначеним позовом у грудні 2016 року, тобто, 
з пропуском строку позовної давності про застосування якої заявлено відповідачем у справі, що в силу вимог частини четвертої статті 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Згідно зі статтею 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Апеляційного суду м. Києва від 17 квітня 2018 року скасувати.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 вересня 2017 року залишити в силі.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                                           І. А. Воробйова

                                                                                                                        Б. І. Гулько

                                                                                                                        Р. А. Лідовець

                                                                                                                        Ю. В. Черняк