ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2020 року	Львів	Справа № 460/3383/19 пров. № А/857/3291/20	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                 Шевчук С.М.,
суддів                                                                      Іщук Л. П., Обрізка І.М., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Рівненського окружного адміністративного суду  від 05 лютого 2020 року (ухвалене в м. Рівне судом під головуванням судді Комшелюк Т.О. за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, дату складення повного рішення не зазначено) у справі № 460/3383/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільської митниці ДФС, правонаступником якої є Галицька митниця Держмитслужби, про визнання протиправними та скасування картки відмови, рішення про коригування митної вартості, суд-
                                                         ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
ОСОБА_1 в листопаді 2019 року звернулася до суду з позовом до Тернопільської митниці ДФС з вимогами про визнання протиправними та скасування  картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 403030/2019/01548 від 06.11.06.2019 та рішення про коригування митної вартості товарів № UA 403000/2019/002449/2 від 06.11.2019.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду  від 05 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA403030/2019/01548 від 06.11.2019 та рішення про коригування митної вартості товарів № UA403000/2019/002449/2 від 06.11.2019 в повному обсязі. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Тернопільської митниці ДФС судовий збір у сумі 1536,80 грн.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при розгляді справи та винесенні оскаржуваного рішення не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а також викладені в рішенні суду висновки не відповідають нормам законодавства та обставинам справи. На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що при перевірці документів встановлено, що позивачем до митного оформлення було надано лише рахунок-фактуру (інвойс) та не надано банківського платіжного документа, що стосується оцінюваного товару. Під час автоматичного контролю було згенеровано форми митного контролю та посадовій особі підрозділу митного оформлення визначено перелік необхідних до виконання митних процедур. Здійснюючи митний контроль, встановлено, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості не містять всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінюваний транспортний засіб.
Після чого було розпочато процедуру консультацій декларанта з митним органом. На вимогу митниці декларантом було додатково подано інвойс, кредитне авізо та банківський платіжний документ, однак такий не містив посилання на дату виставлення рахунка-фактури (інвойсу) № 10045 від 24.09.2019, а тому митний орган визнав його неналежним документальним підтвердженням заявленої митної вартості товару. Також зазначає, що рахунок-фактура (інвойс) № 10045 від 24.09.2019 не містить ідентифікаційні відомості про транспортний засіб (VIN-код), що не дає змоги ідентифікувати предмет купівлі-продажу з даною постановкою. Тому відповідач вважає, що декларант не підтвердив складову митної вартості ввезеного товару. За наданими позивачем документами неможливо було застосувати жоден із методів окрім резервного. Вважає оскаржене рішення про коригування митної вартості законним, обґрунтованим, прийнятим з дотриманням  вимог чинного законодавства, а тому у суду першої інстанції правових підстав для його скасування не було.
Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.  По суті заперечення на апеляційну скаргу співпадають з мотивами та висновками, здійсненими в судовому рішенні судом першої інстанції. Просив справу слухати за участі позивача. Колегія суддів зазначає, що згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в ухвалі від 27 серпня 2019 року у справі № 826/7244/18, бажання сторін у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, висловлені ними в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідності призначення справи до розгляду з викликом її учасників. Крім цього, саме по собі клопотання сторони про розгляд    справи за її участю, яка відповідно до закону може розглядатися в порядку письмового провадження, не є достатньою підставою для призначення її до розгляду у відкритому судовому засіданні. 
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 29.10.2019 року уповноваженою особою позивача подано до Тернопільської митниці ДФС митну декларацію № UA403030/2019/019800 для здійснення митного оформлення товару – автомобіля легкового, який був у користуванні: марки Toyota; модель - Avensis; ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ; модельний рік - 2014; календарний рік - 2014; тип двигуна - дизельний; об`єм двигуна - 110 кВт; загальна кількість місць, включаючи місце водія - 5; колір - сірий; колісна формула - 4х2; призначення - для використання на дорогах загального призначення (приватне користування); торгівельна марка - Toyota; виробник -Toyota/GB. У рядках 22, 23 та 42, 45 вказаної МД декларантом визначено фактурну вартість транспортного засобу за рахунком (ціною товару) у розмірі 4530,00 USD (курс 25,0614400), що складає 113554,16 грн. (а.с. 60).
Згідно рядка 43 Код МВВ графи першої вказаної митної декларації митна вартість задекларованого до митного оформлення товару визначена декларантом за 1 (основним) методом.
Відповідно до грядка 44 до вказаної митної декларації надано такі документи:
- рахунок–фактуру  (інвойс) (Commercial invoice) б/н від 23.10.2019, а фактично договір купівлі-продажу вживаного транспортного засобу (а.с. 22,23);
- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 18.12.2014 (а.с.28-31);
- акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу № UA205010/2019/446181 від 26.10.2019;
- довіреність № НОА 223844 від 05.09.2019 (а.с.32);
- договір про надання послуг митного брокера б/н від 24.10.2019;
- паспорт громадянина України НОМЕР_3 від 23.05.2011;
- фінансову гарантію у вигляді грошової застави ПН630481 від 24.10.2019;
- сертифікат відповідності щодо індивідуально затвердженого колісного транспортного засобу UF.008.114825-19 від 28.10.2019 (а.с.16);
- паспортний документ фізичної особи, що надає право на перетин державного кордону України FN882339 від 18.05.2019.
За результатами митного контролю по ВМД  та спрацювання системи ризиків митним органом встановлено, що вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. Обов`язкове залучення відповідного спеціалізованого підрозділу для визначення МВ за VIN-кодами: НОМЕР_1 , валюта EUR, вартість – 8050,00 (а.с.61).
29.10.2019 розпочато консультації з митним органом. 31.10.2019 запропоновано декларанту надати оригінали товаросупровідних документів та документи, які підтверджують вартість транспортного засобу (а.с.63).
30.10.2019 декларантом надіслано митному органу додаткові документи (а.с.64), зокрема, фото, інвойс № 10045 від 24.09.2019 (а.с.12, 46), кредитне авізо № 7908NOI29090134 від 24.09.2019 (а.с.24, 25), банківський платіжний документ  № SW24J924070555 від 24.09.2019 (а.с.26, 27), копію митної декларації країни відправлення № 020990/2019054804 від 23.10.2019 (а.с.13, 48).
06.11.2019 Тернопільською митницею ДФС прийнято рішенням про коригування митної вартості товарів №UA403000/2019/002449/2, за яким митну вартість транспортного засобу, визначеного у митній декларації № UA403030/2019/019800, скориговано до 9479,39 USD (а.с. 18, 19).
В графі 33 іменованій «обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувались митним органом для визначення митної вартості»  вказаного рішення про коригування митної вартості товарів № UA4030000/2019/002449/2 зазначено: «Митна вартість
імпортованого товару не може бути визнана у зв`язку з тим, що в документах, поданих до митного оформлення, наявні розбіжності, зокрема: фактура містить підпис особи покупця, що візуально відмінний від підпису в її паспорті; у рахунку № б/н від 23.10.2019 продавцем транспортного засобу вказано VD Auto AS, Vestlia 3b, 1169 Oslo, однак у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 18.12.2016 власником транспортного засобу вказано ERLING ORSETH TAXI; у рахунку № 10045 від 24.09.2019 не вказані ідентифікаційні дані КТЗ; поданий банківський платіжний документ, у якому відсутнє посилання на дату складання рахунку; у копії митної декларації країни відправлення відсутнє посилання на інвойс; у графі 8 копії митної декларації країни відправлення вказано особу, яка не виступає покупцем КТЗ. У митного органу виникли обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості даного товару у зв`язку з тим, що інформація яка міститься на загальнодоступних інтернет ресурсах вартість даного товару є вищою за заявлену декларантом. Відповідно митним органом розпочато процедуру консультації та направлено повідомлення про надання документів для підтвердження заявленої митної вартості товару. На вимогу митного органу декларантом не було подано документів, що підтверджують заявлену митну вартість згідно ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, а саме: якщо здійснювалось страхування, страхові документи, та додаткових документів відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України висновок про вартісні характеристики підготовлений спеціалізованою експертною організацією. Другорядні методи не були застосовані через відсутність достатньої інформації про ціну угоди щодо ідентичних та подібних товарів. Метод на основі віднімання вартості не може бути використаний оскільки відсутня інформація про ціни ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів, що продаються на території України, а також про складові компоненти, що можуть бути виділені із ціни. Метод на основі додавання вартості не може бути використаний оскільки відсутня інформація про вартість всіх витрат, що зараховуються до ціни товару За результатом проведеної консультації з декларантом, відповідно до положень частини 4 ст. 57 МКУ, дійшли згоди про неможливість визначення митної вартості згідно з положеннями статей 59-63 МКУ. Митна вартість товару визначена за резервним методом визначення митної вартості згідно ст. 64 МКУ. За основу для обрахунку митної вартості даного товару взято інформацію щодо вартості транспортного засобу обрахованого згідно ЕМД № UA209190/2019/41478 від 04.06.2019 на рівні 8 550 євро, що на момент подання ЕМД становить 9479,39дол. США».
Окрім зазначеного рішення відповідачем винесено  картку  відмови  в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA403030/2019/01548, якою  відмовлено декларанту в митному оформленні (випуску) товару за МД, поданою 29.10.2019 (а.с. 16, 17).
За наслідками вказаної відмови позивачем 06.11.2019 подано нову митну декларацію №UA403030/2019/020463, відповідно до якої декларант у графі 43 Код МВВ визначив митну вартість за першим методом з урахуванням визначеного митним органом резервним 6 методом, сплативши  гарантійне забезпечення митних платежів згідно розділу Х Митного кодексу України на підставі ч. 7 статті 55 цього кодексу (а.с.14).
Не погоджуючись із вказаними рішеннями та карткою відмови, позивач звернувся з даним позовом до суду.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи рішення про  задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час митного оформлення декларантом надано усі необхідні документи, які містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, та які підтверджували заявлену декларантом митну вартість товару за основним методом. Також суд вважав, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростував зміст документів, наданих декларантом для митного оформлення КТЗ, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що відповідачем не доведено обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості КТЗ, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено, а отже і необґрунтовано застосовано резервний метод митного оформлення, що свідчить про необґрунтованість оскаржуваних рішень. 

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Згідно з ч. 2  ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 54 Митного кодексу України (далі – МК України) встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (ч.1).
Відповідно до статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Як встановлено частиною другою статті 52 МК України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Відповідно до ч.2 та ч.3 ст. 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з частинами першою, другою статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. 
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.
З матеріалів справи вбачається, що разом з митною декларацією № UA403030/2019/019800 декларант на підтвердження задекларованої ним митної вартості за 1 (основним) методом надав рахунок–фактура  (інвойс) б/н від 23.10.2019, а фактично договір купівлі-продажу вживаного транспортного засобу, який укладено між продавцем VD Auto AS, (адреса Вестлія 3В, 1169 Осло) та покупцем ОСОБА_2 (адреса Молодіжна 25 АДРЕСА_1 ) щодо автомобіля: реєстраційний номер НОМЕР_4 , марки Toyota; модель Avensis; ідентифікаційний номер VIN: НОМЕР_1 , рік випуску 2014, рік реєстрації 2014, дата реєстрації в Норвегії 18.12.2014, пробіг – НОМЕР_5 . Розрахунок – ціна без переоформлення 40500 крон (4530 USD), суму покупки оплатити на рахунок НОМЕР_6 .
Згідно з частинами 1 та 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом).
Відповідно до пункту 1 частини 4 ст. 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки: 1) числового значення заявленої митної вартості; 2) наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів; 3) наявності в поданих документах відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. 
Отже, орган доходів і зборів зобов`язаний досліджувати документи стосовно усіх товарів, які переміщуються через митний кордон, на предмет перевірки правильності визначення митної вартості.
15.02.2011 Україна приєдналася до Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур (у зміненій редакції) (Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур" від 15.02.2011 N 3018-VI). Ця Конвенція набрала чинності для України 15 вересня 2011 року.
Відповідно до Стандартного правила 6.4 Додатка II до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур (Загальний додаток) "Митна служба застосовує метод аналізу ризиків для визначення осіб та товарів, у тому числі транспортних засобів, що підлягають перевірці, та ступеня такої перевірки". Із цього правила, зокрема, випливає, що "для цільового добору конкретних операцій вибірка товарів, транспортних засобів чи документів з метою перевірки повинна ґрунтуватися на профілях ризику. Така заснована на вибірковості, процедура допускає також випадковий добір на основі статистичної вибірки чи ініціативи співробітника митниці, заснованої на його досвіді чи інтуїції" (пункт 7.1 Рекомендацій до Загального додатка до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур (у зміненій редакції)). Тобто наведене Стандартне правило передбачає, що поглибленій перевірці підлягають документи, стосовно яких спрацювала система управління ризиками, або документи, відібрані співробітниками митниці.
Статтею 320 МК України  було запроваджено вибірковість митного контролю, яка, зокрема, означала те, що форми та обсяги контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства з питань державної митної справи та міжнародних договорів України при митному оформленні, обираються митницями (митними постами) на підставі результатів застосування системи управління ризиками (частина перша).
У логічному зв`язку з наведеним положенням перебуває положення частини другої  статті 361 цього ж Кодексу, відповідно до якої органи доходів і зборів застосовують систему управління ризиками для визначення товарів, транспортних засобів, документів і осіб, які підлягають митному контролю, форм митного контролю, що застосовуються до таких товарів, транспортних засобів, документів і осіб, а також обсягу митного контролю.
Згідно з пунктом 3.5 Положення про систему аналізу й селекції факторів ризику при визначенні окремих форм митного контролю, затвердженого наказом Державної митної служби України від 27.05.2005 № 435, одним із критеріїв ризику закріплено факт того, що "заявлена митна вартість товарів значно відрізняється від ціни ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів при їх увезенні на митну територію Україну".
За результатами оцінки ризику у конкретному випадку переміщення товарів та транспортних засобів через митний кордон України, в тому числі за результатами контролю із застосуванням системи управління ризиками, що здійснюється відповідно до  статті 337 МК України, митні органи обирають форми та обсяг митного контролю. При цьому формується перелік митних формальностей, визначених за результатами застосування інструментів з управління ризиками (пункт 7.1 Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками в митній службі України, затвердженого  наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 597).
При декларуванні товарів, що переміщуються (пересилаються) через митний кордон України, у процесі оформлення МД використовується Порядок заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затверджений  наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 651, та відомчі класифікатори інформації з питань державної митної справи, затверджені наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 № 1011, яким, зокрема, передбачені різні форми перевірки документів та матеріалів, як-то: витребування оригіналів документів, зазначених у митній декларації, або засвідчених в установленому порядку їх копій, якщо законодавством не передбачено подання оригіналів (код митної формальності - 101-1); перевірка відповідності відомостей, які містяться в українській митній декларації, відомостям, що містяться у відповідному паперовому примірнику (електронній копії) митної декларації суміжної сторони (книжці МДП) (код митної формальності - 102-1); перевірка поданих товаросупровідних та товаротранспортних документів (в тому числі наданих на вимогу митного органу) та/або відомостей про них на предмет розбіжностей у відомостях, що зазначені у цих документах, митній декларації чи документах, що її заміщують, їх електронних копіях, розміщених в ЄАІС Держмитслужби (код митної формальності - 103-1); контроль правильності визначення митної вартості товарів (код митної формальності - 105-2).
Отже, аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що поглиблена перевірка документів, доданих до митної декларації, на предмет їх достовірності та правильності визначення митної вартості товару здійснюється виключно при спрацюванні системи управління ризиками або у випадках, які визначаються митниками на основі власного досвіду чи інтуїції.
Згаданий Класифікатор митних формальностей передбачає, що одним із наслідків спрацювання системи управління ризиками може бути проведення такої формальності, як "витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів" (код митної формальності - 106-2). Проте, митний контроль та митне оформлення як складові митної процедури є частиною адміністративних процедур із провадження справи декларанта щодо пропуску його товарів через митний кордон України. Факт відхилення рівня задекларованої митної вартості від рівня митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не стосується обставин справи; він стосується фактів, які були зафіксовані під час провадження справ щодо інших товарів. Факт відхилення рівня митної вартості є лише приводом для вчинення певних адміністративних процедур, проте сам собою не є доказом у справі, у якій провадяться адміністративні (митні) процедури.
Отже, правові акти суб`єкта владних повноважень, в тому числі процедурне рішення митного органу про витребування додаткових документів, може бути ухвалене, ґрунтуючись лише на доказах у справі, а такими доказами передусім є документи, додані до вантажної митної декларації.
Таким чином, факт того, що рівень задекларованої митної вартості товару значно нижчий за рівень митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, митне оформлення яких вже здійснено, сам собою не може бути підставою для витребування додаткових документів; цей факт є лише підставою для поглибленої перевірки повноти та достовірності документів. І лише виявлення одного або декількох з фактів, зазначених у частині третій  статті 53 МК України, є підставою для витребування додаткових документів.
Аналогічний підхід закріплено і у Методичних рекомендаціях щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби від 11.09.2015 № 689. Так, у пункті 8 розділу 2 цих Методичних рекомендацій зазначено, що у випадках спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками за напрямом перевірки правильності визначення митної вартості товарів у зв`язку з ризиком заниження митної вартості та декларуванням митної вартості нижчої, ніж вартість ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, здійснює перевірку відомостей, що містяться в документах, що підтверджують заявлену митну вартість, та відповідно до частин третьої - четвертої  статті 53 МК України  здійснює запит додаткових документів. У випадках, передбачених частиною шостою  статті 54 МК України  та частиною першою  статті 55 цього Кодексу, посадова особа, що здійснює контроль за правильністю визначення митної вартості, приймає рішення про коригування митної вартості товарів. Тобто, при відповідному спрацюванні автоматизованої системи аналізу та управління ризиками, митний орган повинен насамперед здійснити перевірку відомостей, що містяться в документах, що підтверджують заявлену митну вартість, і лише після цього у разі виявлення підстав може витребувати у декларанта додаткові документи.
Відповідно до частини першої  статті 53 МК України  у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.
Відповідно до частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частина 4 статті 53 МК України).
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовуванням додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадках: 
- якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності;
- не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів;
- не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Такі сумніви щодо митної вартості товару можуть  бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
За результатами митного контролю по ВМД № UA403030/2019/019800 митним органом встановлено, що вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. Обов`язкове залучення відповідного спеціалізованого підрозділу для визначення МВ за VIN-кодами: НОМЕР_1 , валюта EUR, вартість – 8050,00 грн.
Із змісту вимоги митного органу від 31.10.2019, направленої декларанту слідує, що відповідач, направляючи вимогу про надання  документів, які підтверджують задекларовану митну вартість, покликаючись на статтю 254 МК України, запропонував декларанту надати оригінали товаросупровідних документів у зв`язку з тим, що документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні, а саме фактурну вартість та витрати на страхування (якщо здійснювалось). Відповідач просив надати такі документи: якщо рахунок сплачено – банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та місять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. У разі відсутності вище зазначених документів просив надати (за наявності) такі документи: копію митної декларації країни відправлення:  висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією. Також роз`яснено, що відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.
Як уже було з`ясовано, на вказану вимогу уповноваженою особою декларанта  було надано такі додаткові документи: фото, інвойс № 10045 від 24.09.2019, кредитне авізо № 7908NOI29090134 від 24.09.2019, банківський платіжний документ № SW24J924070555 від 24.09.2019, копія митної декларації країни відправлення № 020990/2019054804 від 23.10.2019.
Досліджуючи вказані документи, колегію встановлено, що рахунок-фактуру (інвойс) виписано VD Auto AS (ВД Авто АС 0101 Вестлія 3В, 1169 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ), представником якої з купівлі транспортного засобу згідно довіреності виступав ОСОБА_5 Володимирович, з реквізитами для оплати з датою 25.09.2019 на рахунок № НОМЕР_6 BIC DNBANOKKXXX, IBAN N01515060956291, Customer no 10028 в сумі 4530, 00 дол. США за товар Toyota Avensis 2.2 D-4D, 2014, НОМЕР_4 .
Згідно банківського платіжного документа № SW24J924070555 від 24.09.2019 ОСОБА_1 провела перерахування на рахунок в установі FI BIC DNBANOKKXXX DNB BANK ASA Осло, Норвегія на рахунок NO1515060956291 VD Auto AS 0101 Vestlia 3b /NO/ 1169 Осло як оплату автомобіля згідно інвойса  10045 марки Toyota Avensis 2.2 D-4D, 2014, НОМЕР_4 CUST 10028 POL.NO, POD.UA.
Згідно кредитного авізо (авізо, засноване на угоді між банками, при якому клієнт може переводити чеки в іншому відділенні банку або в банку, що не мають його рахунку) НОМЕР_7 від 24.09.2019 повідомлено VD Auto AS про зарахування суми 40453,50 норвезьких крон на рахунок НОМЕР_6 (дата валютування 24.09.2019, дата отримання 24.09.2019) як витрати, які повинен оплатити відправник/одержувач початкова сума: 4530,00 USD. Замовник ОСОБА_1 . Повідомлення одержувачу: оплата за автомобіль, рахунок 10045, марка Toyota Avensis 2.2 D-4D, 2014, НОМЕР_4 CUST 10028 POL.NO, POD.UA.
Згідно копії митної декларації країни відправлення № 020990/2019054804 від 23.10.2019 відправником виступає VD Auto AS Vestlia 3B NO-1169 Осло, одержувачем – Віктор ОСОБА_6 , Молодіжна 25, UA-33017 Рівне Україна, транспортний засіб   НОМЕР_4 CHA НОМЕР_1 .
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 18.12.2014 зареєстровано автомобіль марки 5480 Toyota  модель Avensis тип Т27, реєстраційний номер НОМЕР_4 білий SS/SS, ідентифікаційний номер НОМЕР_8 НОМЕР_1 .
Вказані документи містять всі необхідні реквізити для ідентифікації ввезеного товару та повністю підтверджують, що ОСОБА_7 придбано КТЗ марки Toyota, модель Avensis, реєстраційний номер НОМЕР_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 за ціною 4530 доларів США і таку митну вартість вказано у ВМД UA403030/2019/019800 для здійснення митного оформлення вказаного товару за вірно обраним першим методом – ціною договору.
При тому необхідно вказати, що наданий декларантом договір купівлі-продажу вживаного транспортного засобу від 23.10.2019 містив усі відомості, що підтверджують заявлену митну вартість ввезеного товару і обраний метод її визначення, що не давало достатніх правових підстав при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару для витребування у декларанта додаткових документів для підтвердження митної вартості.
Згідно з правовою позицією  Верховного Суду, викладеною  в постанові від 20.02.2018 у справі №809/1884/16, згідно якої посилання відповідача на те, що сума, яка зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі), поданому декларантом, не була підтверджена, є безпідставними, оскільки положення статті 53 МК не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.
Надаючи правову оцінку рішенню про коригування митної вартості, колегія суддів враховує, що за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Частина 1 ст.55 МК України передбачає, що  рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною 6 ст. 54 МК України передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунок митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Отож, правовою підставою, визначеною ст. 55 МК України, для винесення рішення про коригування митної вартості є:
1) невірне проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості;
5)  виявлення, що заявлення неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Натомість, як слідує із змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості № UA4030000/2019/002449/2 митний орган не зазначив жодної із підстав,  перелічених у ст. 55 МК України для його. За результатами митного контролю по ВМД  та спрацювання системи ризиків митний орган встановив, що вартість транспортного засобу нижча наявної цінової інформації, отриманої у тому числі із зовнішніх джерел. Обов`язкове залучення відповідного спеціалізованого підрозділу для визначення МВ за VIN-кодами: НОМЕР_1 , валюта EUR, вартість – 8050,00. Після проведених консультацій з декларантом та наданих за вимогою додаткових документів відповідач в якості  підстави для  коригування митної вартості товару відповідач навів підстави, що митна вартість імпортованого товару не може бути визнана у зв`язку з тим, що в документах, поданих до митного оформлення, наявні розбіжності, зокрема: фактура містить підпис особи покупця, що візуально відмінний від підпису в її паспорті; у рахунку № б/н від 23.10.2019 продавцем транспортного засобу вказано VD Auto AS, Vestlia 3b, 1169 Oslo, однак у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 від 18.12.2016 власником транспортного засобу вказано ERLING ORSETH TAXI; у рахунку № 10045 від 24.09.2019 не вказані ідентифікаційні дані КТЗ; поданий банківський платіжний документ, у якому відсутнє посилання на дату складання рахунку; у копії митної декларації країни відправлення відсутнє посилання на інвойс; у графі 8 копії митної декларації країни відправлення вказано особу, яка не виступає покупцем КТЗ.
Разом з тим, наведені підстави митного органу спростовуються встановленими обставинами справи, оскільки декларантом надано документи, які містили всі необхідні реквізити для ідентифікації ввезеного товару та повністю підтвердили  митну вартість ввезеного позивачем імпортованого товару, при цьому розбіжностей не містили.
Також колегія суддів зазначає, що приведені відповідачем доводи з приводу джерела інформації спрацювання  даних  автоматизованої системи аналізу та управління ризиками не є правовою підставою, визначеною ч. 1 ст.55 МК України, для коригування митної вартості.
Водночас, досліджуючи питання щодо застосованої відповідачем митної вартості товару наявної в митного органу інформації (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом (п. 2 ч.2 ст. 55 МКУ), та обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування (п.4 ч.2 ст. 55 МКУ) та які повинні в силу приписів ст. 55 МК України бути зазначені у рішенні про корегування митної вартості (п.2 ч. 2 ст.55), то колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до положень статті 57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. При цьому кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Статтею 57 МК України  встановлено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні, не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
З матеріалів справи вбачається, що коригування митної вартості товару відповідачем здійснено за резервним методом визначення митної вартості згідно ст. 64 МК України. За основу для обрахунку митної вартості даного товару взято інформацію щодо вартості транспортного засобу обрахованого згідно ЕМД № UA209190/2019/41478 від 04.06.2019 на рівні 8 550 євро, що на момент подання ЕМД становить 9479,39дол. США. Другорядні методи не були застосовані через відсутність достатньої інформації про ціну угоди щодо ідентичних та подібних товарів. Метод на основі віднімання вартості не може бути використаний оскільки відсутня інформація про ціни ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів, що продаються на території України, а також про складові компоненти, що можуть бути виділені із ціни. Метод на основі додавання вартості не може бути використаний оскільки відсутня інформація про вартість всіх витрат, що зараховуються до ціни товару За результатом проведеної консультації з декларантом, відповідно до положень частини 4 ст. 57 МК України, дійшли згоди про неможливість визначення митної вартості згідно з положеннями статей 59-63 МК України.
Відповідно до частини першої статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
З оскарженого рішення про коригування митної вартості товарів вбачається, що застосовуючи резервний метод визначення митної вартості, митним органом за основу для обрахунку митної вартості даного товару взято інформацію щодо вартості транспортного засобу обрахованого згідно ЕМД № UA209190/2019/41478 від 04.06.2019 на рівні 8 550 євро. 
При цьому,  використана відповідачем інформація по ввезеним на митну територію України товарів із покликанням ЕМД № UA209190/2019/41478 від 04.06.2019 не може вважатись спорідненою та найбільш еквівалентною за своєю митною вартістю ціні імпортованого позивачем товару, позаяк відповідач не довів належними до достовірними доказами як в суді першої, так і апеляційної інстанцій обставин з приводу того, що  імпортований позивачем товар та товар, про який йдеться у  названій ЕМД, співпадають за номенклатурою, пробігом,  технічними властивостями товару, та іншими  характеристиками, що впливають на вартість товару.
Окрім того,  з наданої відповідачем та приєднаної до матеріалів справи митної декларації UA209190/2019/041478 від 04.06.2019 (а.с.66) вбачається, що  ціна товару (в графах 22, 42) визначена у розмірі 6700 EUR, а не 8 550 євро, як зазначає відповідач, і така згідно графи 43 (Код МВВ) подана за резервним методом, що за правилами ч. 2 ст. 64 МК України може свідчити про його застосування на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях. Отже, зазначений у МД UA209190/2019/41478 ввезений товар – легковий автомобіль та сама митна декларація не можуть братись за основу для обрахунку митної вартості ввезеного позивачем КТЗ.
Стосовно ж приведених у відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі доводів відповідача з приводу того, що:   фактура містить підпис особи покупця, візуально відмінний від підпису у паспорті; наданий митному органу платіжний документ про оплату вартості транспортного засобу не містив всіх реквізитів щодо  дати складання рахунку; що власник транспортного засобу за техпаспортом відмінний від продавця товару; що позивачем не надано доказів переходу прав від власника до продавця, , у копії митної декларації країни відправлення  відсутнє посилання на інвойс, то  колегія суддів зазначає таке.
Колегія суддів відхиляє доводи відповідача в якості правової підстави для коригування митної вартості з приводу того, що фактура містить підпис особи покупця, візуально відмінний від підпису у паспорті, позаяк митний орган не наділений повноваженнями експертної установи з питань проведення  почеркознавчої експертизи та  встановлення фактів  щодо недійсності певних документів. Окрім того, сумніви митного органу щодо приналежності позивачу підпису на фактурі не впливають на числові значення митної вартості. 
Визначення продавця чи власника товару не впливає на задекларовані позивачем складові митної вартості в графах 12 та 45 названої декларації, оскільки загальнопоширеними відомостями є обставини, за яких транспортні засоби продаються посередниками в країнах Європи на транспортних площадках. 
Під час митного оформлення, як і на час розгляду справи в суді, митні органи не володіли інформацією щодо вибуття названого транспортного засобу, який  був об`єктом декларування позивача, поза волею його власників. Відтак, питання щодо перевірки  повноважень  продавця на здійснення продажу транспортного засобу від імені його власників не входить до компетенції митниці та не впливає на задекларовані та підтверджені відповідними документами числові значення  митної вартості, з якої обраховуються та справляються митні платежі.
Водночас колегія суддів зазначає, що приведені відповідачем в  ході розгляду справи  доводи з приводу  відсутності у платіжному документі  відомостей щодо дати  складання фактури не вказує на виявлення митним органом   розбіжностей (неточностей) у  підтвердженні числових значень складових митної вартості товарів, оскільки  із змісту платіжного документу вбачається за який саме товар та в якій сумі проведено розрахунок.
Окрім того, платіжний документ свідчить про факт переказу певної суми коштів, проте не свідчать про суму коштів (договірну вартість), яка має бути сплачена за відповідний товар. Колегія суддів зазначає, що  прямого зв`язку між відомостями відображеними у платіжному документі щодо сплаченої суми  та договірною (яка є одночасно і митною) вартістю товару немає, а відтак ненадання декларантом саме чеку, квитанції, платіжного доручення або не зазначення у ньому якогось із реквізитів рахунку –фактури не може поставити під сумнів достовірність інших доказів, які прямо свідчать про митну вартість товару.
Такий висновок зроблений Верховним Судом 03.04.2018 у справі № 809/322/17, а тому відповідно до статті 242 КАС суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені Верховним Судом.
При цьому колегія суддів зазначає, що умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості. Згідно з частиною сьомою статті 58 МК платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно).
Така позиція узгоджується з висновками, наведеними у постанові Верховного Суду від 23.07.2019 у справі № 1140/3242/18, а тому відповідно до статті 242 КАС суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з правовою позицією  Верховного Суду, викладеною  в постанові від 20.02.2018 у справі №809/1884/16, згідно якої посилання відповідача на те, що сума, яка зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі), поданому декларантом, не була підтверджена, є безпідставними, оскільки положення статті 53 МК не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів  погоджується з висновком суду першої інстанції з приводу того, що у відповідача були в наявності всі документи для визначення митної вартості за ціною договору щодо транспортного засобу, який імпортується, та не встановлено жодних інших обставин, які б перешкоджали визначенню митної вартості імпортованих товарів за ціною рахунка - фактури (інвойс). Надані документи, чітко ідентифікують оцінюваний товар, містять об`єктивні і достовірні дані, що піддаються обчисленню, та підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару за ціною договору, згідно з вимогами Митного кодексу України.
Незважаючи на можливість у відповідача перевірити (уточнити) достовірність наданих до митного оформлення документів та задекларовану вартість імпортованого автомобіля (поскільки в документах містилися відомості про продавця, його адреса, телефон) відповідач не надав ні суду першої, ні апеляційної інстанцій  жодного доказу, який би спростував зміст рахунку-фактури чи його достовірність, в тому числі будь-яких відомостей про отримання від компетентних органів країни походження транспортного засобу про не відчуження позивачу автомобіля продавцем (чи по за волею власника) чи несплати зазначеної саме суми коштів за вказаний автомобіль.
Водночас, відповідачем також не доведено обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості транспортного засобу за ціною рахунку-фактури, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено.
Відтак, приведені митним органом (в оскаржуваному рішенні) відомості щодо коригування митної вартості імпортованого позивачем транспортного засобу не дають підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.
Відповідно до змісту частини 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до частини 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Натомість, з огляду на приведені судом фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що  оскаржуване рішення про коригування митної вартості та дії відповідача, які йому передували, не відповідають таким критеріям, як: використання повноваження відповідача з метою, з якою це повноваження надано; безсторонність (неупередженість), добросовісність, розсудливість, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційність, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Підсумовуючи викладене, колегія суддів  погоджується з висновком суду першої інстанції, що під час митного оформлення декларантом надано усі необхідні документи, які містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, та які підтверджували заявлену декларантом митну вартість товару за основним методом. Також суд першої інстанції вірно вважав, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростував зміст документів, наданих декларантом для митного оформлення КТЗ, у зв`язку з чим дійшов правильного висновку, що відповідачем не доведено обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості КТЗ, отже і необґрунтовано застосовано резервний метод митного оформлення.
Таким чином, у суду першої інстанції були обґрунтовані підстави для висновку, що  прийняте відповідачем оскаржуване рішення про коригування митної вартості товару та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги, що оскаржене рішення про коригування митної вартості є законним, обґрунтованим, прийнятим з дотриманням  вимог чинного законодавства та скасуванню не підлягає.
Враховуючи викладене в сукупності, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів,  а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду  першої інстанції без змін. 
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби залишити без задоволення.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду  від 05 лютого 2020 року у справі № 460/3383/19 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	І. М. Обрізко  	
Повне судове рішення складено 30 квітня 2020 року.