Номер провадження: 33/813/442/20
Номер справи місцевого суду: 521/2228/20 
Головуючий у першій інстанції Старіков О.О. 
Доповідач Журавльов О. Г.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2020 року                                                                 м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Журавльов О.Г., за участю секретаря Янковської Ю.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Одеської митниці Держмитслужби – Ковташа Д.М. на постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2020 року,

встановив:
З протоколу про адміністративне правопорушення №0107/50000/20 від 23.01.2020 року про порушення митних правил, передбачене ст. 472 МК України, вбачається, що 16.01.2020 року був проведений огляд складу тимчасового зберігання – складського приміщення ТОВ «ВЕКОР-ЕКСПО», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. М. Боровського, 37 Н, в результаті якого виявлено ваги кухонні, 1 місце, у кількості 5 шт., вагою брутто 16,5 кг., торгівельна марка А-Плюс; набір деко з алюмінію, 85 місць по 12 наборів у кожному, всього 1020 наборів, вагою брутто 722,5 кг., торгівельна марка А-Плюс, які не були заявлені у митних деклараціях №UA500070/2019/202480 від 23.12.2019 року, №UA500000/2020/900325 від 13.01.2020 року, №UA500000/2020/900382 від 14.01.2020 року. 
За вказаних обставин складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України.
Постановою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2020 року провадження по справі відносно ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, закрито у відповідності до п.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.
Не погодившись з прийнятим рішенням, 04 березня 2020 року представник Одеської митниці Держмитслужби – Ковташ Д.М. звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2020 року скасувати, ухвалити нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 100 % вартості товарів – 102325 грн. з конфіскацією зазначених товарів (ваги кухонні, 1 місце, у кількості 5 шт., вагою брутто 16,5 кг., торгівельна марка А-Плюс; набір деко з алюмінію, 85 місць по 12 наборів у кожному, всього 1020 наборів, вагою брутто 722,5 кг., торгівельна марка А-Плюс). 
Також представник Одеської митниці Держмитслужби –  ОСОБА_2  просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови судді Малиновського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2020 року. 
Проте, як вбачається з матеріалів адміністративного провадження, копію постанови судді Малиновського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2020 року до Одеської митниці Держмитслужби судом направлено не було, вона була отримана представником лише 27.02.2020 року, про що в матеріалах справи міститься відповідна розписка, тому строк на апеляційне оскарження представник Одеської митниці Держмитслужби – Ковташ Д.М. не пропущений.
В апеляційній скарзі представник Одеської митниці Держмитслужби – Ковташ Д.М. посилається на наступні доводи:
1)в діях ОСОБА_1 є ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, оскільки він є директором складу тимчасового зберігання та відповідно до Акту огляду № 5 від 16.01.2020 року виявлено товари, які не були заявлені в митній декларації.
2)пояснення ОСОБА_1 , що ним було переміщено зазначений товар з одного складу на інший, не відповідають дійсності.
3)Судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_1 не задекларував товари (ваги кухонні, 1 місце, у кількості 5 шт., вагою брутто 16,5 кг., торгівельна марка А-Плюс; набір деко з алюмінію, 85 місць по 12 наборів у кожному, всього 1020 наборів, вагою брутто 722,5 кг., торгівельна марка А-Плюс), тому в його діях є ознаки порушення митних правил, передбачені ст. 472 МК України.
В судове засідання представник Одеської митниці Держмитслужби та представник ОСОБА_1 – адвокат Ткаченко О.В. не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. Від представника ОСОБА_1 – адвоката Ткаченко О.В. надійшла заява №33-7222/20 від 18.03.2020 року про розгляд справи за його відсутністю. Від представника Одеської митниці Держмитслужби Євдокимова Д.А. також надійшла заява №ЕП-2847/20 від 18.03.2020 року про розгляд справи за його відсутністю.
У відповідності до ч. 3, ч. 4 ст. 526 Митного кодексу України у разі розгляду справи про порушення митних правил у суді про час та місце розгляду справи про порушення митних правил суд повідомляє особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, а також відповідний орган доходів і зборів.
Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.
Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду. Неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні не перешкоджає розгляду справи.
У зв`язку з тимчасовим, з 17 березня до 03 квітня 2020 року, зупиненням розгляду справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судового процесу та припинення їх пропуску до залів судових засідань на час вжитих заходів на підставі рішення зборів суддів Одеського апеляційного суду від 16 березня 2020 року, відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Указу Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», розпорядження голови Одеської обласної державної адміністрації від 18 лютого 2020 року № 97-/од-2020 «Про заходи щодо запобігання занесенню і поширенню на території Одеської області гострої респіраторної хвороби, спричиненої коронавірусом COVID-19», за наявності заяв про розгляд справи за їх відсутності від адвоката Ткаченко О.В. та представника Одеської митниці Держмитслужби Євдокимова Д.А., апеляційний суд, з метою неприпустимості порушення процесуальних строків вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку про відмову у її задоволенні з наступних підстав.
Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови.
Положеннями ст. 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно ст. 280 КУпАП обов`язок суду з`ясовувати при розгляді справи про адміністративне правопорушення: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
Частина 6 статті 264 МК України передбачає, що митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Факт прийняття митної декларації засвідчується посадовою особою органу доходів і зборів, яка її прийняла, шляхом проставлення на ній відбитка відповідного митного забезпечення та інших відміток (номера декларації, дати та часу її прийняття тощо), у тому числі з використанням інформаційних технологій.
Згідно з ч. 8 ст. 264 МК України, з моменту прийняття органом доходів та зборів митної декларації вона є документом, що засвідчує факти, які мають юридичне значення, а декларант або уповноважена ним особа несе відповідальність за подання недостовірних відомостей, наведених у цій декларації.
У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про контрабанду та порушення митних правил» від 03.06.2005 року №8 роз`яснено, що підставою для переміщення товарів через митний кордон є визначені нормативними актами документи, без яких неможливо одержати дозвіл митного органу на пропуск товарів через митний кордон. Це, зокрема, можуть бути митна декларація, контракт, коносамент, ліцензія, квота, товаросупровідні документи, дозвіл відповідних державних органів.
Диспозицією ст. 472 МК України передбачено, що відповідальність настає через недекларування товарів, що переміщуються через митний кордон України, тобто не заявлення за встановленою формою точних та достовірних даних про товар. За диспозицією вказаної статті відповідальність може наступати лише у випадку, коли особі відомі усі необхідні реквізити товару, що підтверджуються відповідними документами, однак особа їх не декларує за встановленою формою.
Отже, основним безпосереднім об`єктом правопорушення за даною нормою закону є встановлений порядок переміщення товарів через митний кордон України, а об`єктивною стороною є дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України, тобто, активна поведінка (вчинок) особи.
Суб`єктивна сторона передбачає наявність умислу чи необережності, тобто винний у скоєнні правопорушення чітко розуміє та усвідомлює, чи може та повинен передбачати обставини і характер незаконного недекларування товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, тобто незаявлення за встановленою формою точних та достовірних відомостей (наявність, найменування або назва, кількість тощо) про товари, транспортні засоби комерційного призначення, які підлягають обов`язковому декларуванню у разі переміщення через митний кордон України.
Судом правильно встановлено, матеріалами адміністративної справи підтверджено, що 16.01.2020 під час проведення огляду складу тимчасового зберігання ТОВ «ВЕКОР-ЕКСПО» комісією Одеської митниці Держмитслужби виявлено товари «кухонні вироби» - ваги кухонні у кількості 5 шт. та противні у кількості 1020 наборів, щодо яких відсутні відомості про їх розміщення на цей склад. 
З пояснень ОСОБА_3 , які ним надавалися 21.01.2020 року, вбачається, що товари, які перебували на складі тимчасового зберігання ним раніше декларувались в митних деклараціях ІМ40ДЕ № UA500060/2019/003469, ІМ40ДЕ № UA500060/2019/0033653. 
За ці товари було сплачено митні платежі, та товари було випущено у вільний обіг, однак своєчасно не вивезено зі складу.
В запереченнях до протоколу про порушення митних правил захисник ОСОБА_3 - Ткаченко О.В. також зазначив, що дійсно під час перевірки складу тимчасового зберігання ТОВ «ВЕКОР-ЕКСПО» на складі перебував товар ваги кухонні у кількості 5 шт. та противні у кількості 1020 наборів, проте цей товар переміщено через митний кордон України на законних підставах, оскільки він декларувався ОСОБА_1 за встановленою формою відповідно до вимог ст. 257 МК України.
ОСОБА_1 , крім посади директора ТОВ «ВЕКОР-ЕКСПО» також займає посаду директора ТОВ «ПРОМ - ЕКСПОРТ», яке також утримує склад тимчасового зберігання.
Товар - ваги кухонні у кількості 5 шт, який перебував на складі тимчасового зберігання ТОВ «ВЕКОР-ЕКСПО» є частиною товару «обладнання для зважування – ваги побутові» - 661 місце, який було 08.02.2019 року розміщено на склад тимчасового зберігання ТОВ «ПРОМ - ЕКСПОРТ» за єдиним уніфікованим документом та в подальшому було задекларовано ОСОБА_1 для вільного обігу в митній декларації ІМ40ДЕ № UA500060/2019/003469. 
Товар противні у кількості 1020 наборів, який перебував на складі тимчасового зберігання - ТОВ «ВЕКОР-ЕКСПО» є частиною товару «кухонний посуд металевий, набори форм для випікання» торгівельної марки «А-PLUS», який було 18.10.2019 розміщено на склад тимчасового зберігання ТОВ «ПРОМ - ЕКСПОРТ» за єдиним уніфікованим документом та в подальшому 22.10.2019 було задекларовано ОСОБА_1 для вільного обігу в митній декларації ІМ40ДЕ № UA500060/2019/0033653.
Товари - ваги кухонні у кількості 5 шт. та противні у кількості 1020 наборів у зв`язку з випуском їх у вільний обіг було переміщено зі складу ТОВ «ПРОМ - ЕКСПОРТ» в сусіднє приміщення – на склад ТОВ «ВЕКОР-ЕКСПО» та не було своєчасно вивезено у зв`язку з затримкою їх реалізації.
Згідно «Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 631 визначено послідовність дій посадових осіб митниці щодо реєстрації, перевірки, прийняття до оформлення, митних декларацій. Наявні в справі митні декларації доводять той факт, що вони були прийняті митницею до митного оформлення. Вони пройшли етапи перевірки і по ним митницею не приймалось рішення щодо відмови у прийнятті митної декларації для оформлення, отже ці митні декларації заповнені та оформлені на законних підставах і вони є доказами того, що товари, які вказані в протоколі про порушення митних правил декларувались належним чином.
Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено, що матеріали справи не містять доказів того, що в діях ОСОБА_1 наявний склад порушення митних правил, відповідальність за яке встановлена ст. 472 МК України і звільнив ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності, закривши провадження в даній справі, а апеляційна скарга, подана представником Одеської митниці Держмитслужби, не містить обґрунтованих підстав для скасування рішення суду першої інстанції та не містить доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні ним порушення митних правил, передбаченого ст. 472 МК України.
Висновок митниці про те, що виявлені на складі товари, не декларувалися ОСОБА_1 не базується на доказах, а є лише припущенням. 
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважені оцінювати надані їм докази (п. 34 рішення у справі «Тейксейра де Кастор проти Португалії» від 09.06.98 року, п. 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП розпочате провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до принципу «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Виходячи з положень ст. 8, ст. 62 Конституції України дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.
Відповідно до ч. 1 ст. 458 МК України, порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що митницею не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вказані товари ОСОБА_1 не було задекларовано належним чином.
Аналізуючи вищевикладені обставини та керуючись конституційним принципом презумпції невинуватості, вказаним в ст. 62 Конституції України, суд вважає що митним органом не було надано достовірних доказів на підтвердження вини особи та її винність не доведена.
Відповідно до ч. 1 ст. 487 Митного Кодексу України, провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Згідно ст. 7 КУпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Оскільки митним органом вина ОСОБА_1 у скоєні адміністративного правопорушення не доведена, апеляційний суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 472 МК України, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо звільнення ОСОБА_1 від відповідальності на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваної постанови суду першої інстанції.
Керуючись статтями 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення апеляційний суд,
постановив:
Апеляційну скаргу представника Одеської митниці Держмитслужби – Ковташа Д.М. – залишити без задоволення.
Постанову судді Малиновського районного суду м. Одеси від 20 лютого 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Одеськогоапеляційного суду О.Г.Журавльов