ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2020 року	Львів	Справа № 606/518/20 пров. № А/857/5588/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді                                                  Пліша М.А.,
суддів                                                                       Судової-Хомюк Н.М., Шинкар Т.І., 
за участю секретаря судового засідання                    Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції на постанову Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 08 квітня 2020 року (головуючий суддя Малярчук В.В., м. Теребовля) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, поліцейський роти № 1 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП Богуцький Степан Петрович про скасування  постанов  про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, поліцейського роти № 1 батальйону УПП в Тернопільській області ДПП Богуцького Степана Петровича в якому просив скасувати постанову серії ДПО18 № 552896 від 21.11.2019.
Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 08 квітня 2020 року позов задоволено, визнано протиправною та скасовано постанову серії ДП18 №552896, від 21.11.2019 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, якою застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції оскаржило його в апеляційному порядку, та просить скасувати таке і винести нове, яким відмовити в задоволенні позову.
В апеляційній скарзі зазначає, що згідно інформації з офіційного сайту МТСБУ, станом на 21.11.2019 на транспортний засіб позивача марки Пежо Боксер, д.н.з. НОМЕР_1 , полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, не знайдено, а отже, станом на дату винесення оскаржуваної постанови, чинного полісу на транспортний засіб позивача, не було.
Разом з тим, в адміністративному позові позивачем не заперечувався факт скоєння ним адміністративного правопорушення, не було надано доказів його невинуватості, а лише вказувалось на ніби-то порушення процедури розгляду адміністративної справи працівниками патрульної поліції.
Крім того, згідно п. 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також:
а)          пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1;
б)          дати можливість перевірити номери агрегатів і комплектність транспортного засобу;
в)          дати можливість оглянути транспортний засіб відповідно до законодавства за наявності на те законних підстав, у тому числі провести з використанням спеціальних пристроїв (приладів) перевірку технічного стану транспортних засобів, які відповідно до законодавства підлягають обов`язковому технічному контролю.
Згідно вимог п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:
а)          посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;
б)          реєстраційний документ на транспортний засіб;
в)          у разі встановлення на транспортних засобах проблискових маячків і (або) спеціальних звукових сигналів - дозвіл, виданий Державтоінспекцією МВС;
г)          на маршрутних транспортних засобах - схему маршруту та розклад руху; на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил;
ґ) поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Згідно ч. 4 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-страхової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.
Згідно ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (425 грн.).
Абзацом 2 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Приписи п. 21.3 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» закріплюють, що при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу.
Аналогічне положення закріплено в пп. «ґ» п. 2.1 затверджених постановою КМ України від 10.10.2001 року №1306 Правил дорожнього руху. 
Апелянт зазначив, що позивачем не доведено порушення відповідачем будь-яких правових норм щодо розгляду справи про вчинення адміністративного правопорушення, не встановлено невикористання відповідачем передбачених законом засобів поліса доказування, обов`язковість використання яких була б встановлена законом.
Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних міркувань. 
Судом першої інстанції встановлено, що постановою серії ДП18 № 552896 від 21.11.2019 ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122, ч. 1 ст. 126 КУпАП оскільки ОСОБА_1 21 листопада 2019 року о 13.00 год. на автодорозі Н-19 Доманово-Ковель-Чернівці- Тереблече на 389 км. керуючи транспортним засобом марки «Пижо боксер» д.н.з. НОМЕР_2 , поза населеним пунктом без увімкненого ближнього світла фар, при перевірці документів не пред`явив для перевірки поліс ОСЦПВ власників наземних транспортних засобів, чим порушив п.9.8 та 2.1 ПДР України
Розглядаючи спір суд першої інстанції вірно врахував, що статтею 35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено вичерпний перелік підстав, за яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби. Даний перелік, зокрема, передбачає :1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв; 10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.
Згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом. Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується не всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи у їх сукупності.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про   адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, в тому числі які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.
Відповідно до ст.77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно ст.78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких грунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оскільки, згідно відеозапису з нагрудної камери поліцейських, який міститься в матеріалах справи, неможливо встановити, що позивач вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст.122 КУпАП та під час розгляду судом першої інстанції справи відповідачем належними та допустимими доказами, не доведено факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а тому суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки на диску відсутнє зображення, а лише є нечіткий аудіозапис.
Однак, задовольняючи позовні вимоги суд не врахував положення п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, згідно якого за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
З огляду на вище наведене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід змінити, доповнивши його резолютивну частину: «провадження у справі про адміністративне правопорушення – закрити.», а в решті рішення залишити без змін.
Керуючись ст. 243, 287, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд, - 
П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Тернопільській області Департаменту патрульної поліції задовольнити частково, рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 08 квітня 2020 року по справі № 606/518/20 змінити, доповнивши його резолютивну частину: «провадження у справі про адміністративне правопорушення – закрити».
У решті рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 08 квітня 2020 року по справі № 606/518/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.  
Головуючий суддя	 	М. А. Пліш 	
судді	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
 	 	Т. І. Шинкар