ПОСТАНОВА
Іменем України

03 квітня 2020 року 
Київ
справа №640/1596/19
адміністративне провадження №К/9901/35179/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Желєзного І.В., суддів: Берназюка Я.О.,  Коваленко Н.В., розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва у складі судді Келеберди В.І. від 31 липня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду у складі суддів: Пилипенко О.Є. Бєлової Л.В., Костюк Л.О. від  26 листопада 2019 року у справі №640/1596/19, за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 
УСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. У січні 2019 року ОСОБА_1 (далі також – позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Міністерства оборони України (далі також – відповідач), в якому просив:
- визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у виплаті йому одноразової грошової допомоги;
- зобов`язати Міністерство оборони України здійснити виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , згідно Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей” та постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у зв`язку з встановлення інвалідності ІІІ групи.
2. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2019 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від               26 листопада 2019 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, яке оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26 жовтня 2018 року № 104. Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі встановлення інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок поранення, пов`язаного із виконанням обов`язків військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16, 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 21 грудня 1991 року №2011-ХІІ у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2018 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
3. 17 грудня 2019 року відповідачем подано до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від  26 листопада 2019 року  у справі №640/1596/19, в якій просить скасувати зазначені рішення та відмовити в задоволені позову.
4. Ухвалою Верховного Суду від 30 січня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Міністерства оборони у справі № 640/1596/19.
5. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 грудня 2019 року справу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді Желєзного І.В., суддів Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.
6. Від представника позивача до суду надійшов відзив на касаційну скаргу.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
7. Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач є учасником бойових дій, безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України у період з      16 вересня 2014 року по 31 жовтня 2014 року, з 06 лютого 2015 року по 31 березня 2015 року, з 11 квітня 2015 року по 23 липня 2015 року на території Донецької та Луганської областей.
8. 05 листопада 2015 року позивачу встановлено 25% втрати працездатності без встановлення інвалідності, внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, що підтверджується копією довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА №001842.
9. З 02 квітня 2018 року позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби. Зазначене підтверджується копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №807383 від 17 квітня 2018 року.
10. На підставі вказаних вище обставин, позивач звернувся із відповідною заявою та доданими до неї документами до військового комісаріату про направлення до Міністерства оборони України на комісію до розгляду питання щодо виплати йому одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи, внаслідок виконання обов`язків військової служби.
11. За результатами розгляду заяви позивача та відповідно до копії Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 26 жовтня 2018 року №104, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що інвалідність встановлена понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності, а також зазначено, що допомога у зв`язку з встановленням 25% втрати працездатності виплачена в сумі 24 115,00 грн.
12. Вважаючи дії відповідача щодо відмови у призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
ІIІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН
13. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що він має право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у разі настання ІІІ групи інвалідності, проте, відповідачем протиправно відмовлено у її призначенні та виплаті.
14. Представник відповідача заперечив проти позову та просив відмовити у його задоволенні, оскільки позивачу встановлено групу інвалідності понад дворічний термін після визначення ступеня втрати професійної працездатності без встановлення інвалідності.
ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
15. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, частково задовольняючи позовну заяву, виходив з того, що позивач має право на призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16, 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 2011 року № 2011-ХІІ у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.
V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ НА НЕЇ
16. Відповідач у касаційній скарзі не погоджується з рішенням суду першої та апеляційної інстанцій, оскільки останні є незаконними, необґрунтованими та такими, що прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суди помилково дійшли висновку про наявність підстав для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2018 року, з урахуванням раніше виплачених сум, оскільки встановлення вищої групи інвалідності позивачу відбулось понад дворічний термін після встановлення ступеня втрати працездатності, тому відповідач, приймаючи рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги діяв відповідно до вимог чинного законодавства. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019  року у справі № 806/2187/18.
17. Представник позивача подав до суду відзив на касаційну скаргу, в якій зазначає, що рішення суду першої та апеляційної інстанцій є законними, прийнятими з урахуванням норм матеріального та процесуального законодавства, а тому не підлягають скасуванню. Не погоджується з твердженнями відповідача щодо застосування правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 806/2187/18 до даних правовідносин та вказує на її невідповідність до оскаржуваних рішень, оскільки у ній викладена правова позиція щодо застосування статті 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», але при інших обставинах справи. 
Втрата працездатності без встановлення інвалідності та інвалідність не є тотожними поняттями. Дворічний термін, слід застосовувати у випадку, якщо при повторному огляді буде встановлено (згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії) вищу групу чи іншу причину інвалідності. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі № 825/1380/18 та тому саме її необхідно застосовувати до правовідносин у даній справі.
VI. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
18. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених   статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України), колегія суддів зазначає наступне.
19. Згідно з положенням частини 4   статті 328 КАС України   підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
20. Відповідно до частин 1, 2 та 3   статті 242 КАС України   судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
21. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
22. Крім того, стаття   2   та частина 4 статті   242 КАС України   встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб.
23. Зазначеним вимогам процесуального та матеріального закону рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2019 року та постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від  26 листопада 2019 року відповідають, а вимоги касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на наступне.
24. Частиною 5   статті 17 Конституції України   передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
25. Частиною 1 статті 16 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
26. Пунктом 4 частини 2 статті 16 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” зазначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
27. Пунктом “б” частини 1 статті 16-2 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (в редакції, чинній на момент звернення позивача за призначенням допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності) визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
28. Частинами 2, 4 статті 16-3 наведеного Закону (в редакції, чинній на час первинного огляду позивача органами МСЕК та встановлення відсотку втрати працездатності) передбачено, що у випадках, передбачених підпунктами 4 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
29. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від           25 грудня 2013 року №975 (далі – Порядок №975).
30.   Відповідно до пункту 2 Порядку № 975 особам, які до набрання чинності Порядком мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
31. Предметом спору у цій справі є вимога нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу позивачу, як особі з інвалідністю III групи.
32. Частиною 2 пункту 3 Порядку № 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
33. Пункт 11 Порядку №975 встановлено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.
До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
34. Таким чином, нормами Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” передбачено право військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або відсотку втрати працездатності.
35. Положення статті 16-3 цього Закону застосовуються при вирішенні питання щодо отримання доплат між розміром раніше отриманої одноразової грошової допомоги при встановленні інвалідності нижчої групи (меншого відсотка втрати працездатності) та розміром одноразової грошової допомоги яка повинна виплачуватись при встановлені інвалідності вищої групи (більшого відсотка втрати працездатності).
36. В свою чергу, стаття 16 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” визначає перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, а стаття 16-3 Закону визначає порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
37. Колегія суддів звертає увагу, що на момент первинного встановлення позивачу часткової втрати працездатності – 05 листопада 2015 року зазначені вище Закон України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” та Порядок №975 не містили норми, яка б встановлювала строк реалізації права на одноразову грошову допомогу при подальшому встановленні особі інвалідності за наслідками повторного медичного огляду.
38. В подальшому Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII у Законі України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” пункт 4 статті 16-3 доповнено абзац другий такого змісту: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".
39. Саме ця норма стала підставою для відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги.
40. З цього приводу Верховний Суд зазначає, що відповідно до матеріалів справи, позивачу 05 листопада 2015 року під час первинного огляду органами МСЕК встановлено 25% втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби (підтверджується довідкою серії 12 ААА №001842), а 02 квітня 2018 року, позивачу, під час первинного огляду органами МСЕК встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини (довідка МСЕК серія 12 ААА №807383 від 17 квітня 2018 року).
41. Конституційний Суд України у рішенні від 9 лютого 1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
42. Колегія суддів зазначає, що 01 січня 2017 року набрав чинності Закон України від 06 грудня 2016 року №1774-VІІІ “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України”, яким доповнено частину 4 статті 16-3 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” абзацом 2, відповідно до якого у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку зі змінами, що відбулися, не здійснюється.
43. Так, в силу статті 58 Конституції України, норма Закону України від 6 грудня 2016 року №1774-VІІІ “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України”, яка набрала чинності 01 січня 2017 року не може розповсюджуватись на спірні правовідносини, а саме встановлення первинної групи інвалідності (після встановлення відсотка втрати працездатності) за часовий проміжок з 2015 по 2017 рік, оскільки це фактично означатиме застосування зворотної дії закону в часі. Застосування даної норми можливе лише у разі повторного встановлення інвалідності для позивача починаючи з 02 квітня 2018 і саме з цього моменту слід відраховувати дворічний строк.
44. Стаття 16-3 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” у редакції до 01 січня 2017 року не містила часових обмежень на виплату одноразової грошової допомоги у разі, якщо після призначення первинної групи інвалідності (меншого відсотку втрати працездатності) особі було встановлено вищу групу інвалідності (більшого відсотку втрати працездатності), зокрема після двох років з часу первинного встановлення інвалідності, однак, разом з тим, суд бере до уваги і те, що ІІI група інвалідності встановлена позивачу первинно.
45. Системний аналіз наведених вище правових норм дає підстави зробити висновок, що у разі встановлення військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у них виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується їм з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги. Оскільки, на момент виникнення спірних правовідносин, строків реалізації права на одноразову грошову допомогу законодавством передбачено не було, отже, позивач має право на отримання вказаної допомоги без обмеження дворічним терміном після первинного встановлення групи інвалідності.
46.   Аналогічний підхід до застосування наведених вище правових норм висловлено у постановах Верховного Суду, зокрема, від 20 березня 2018 року у справі №295/3091/17, від 21 червня 2018 року у справі № 760/11440/17, від 30 вересня 2019 року у справі № 825/1380/18.
47. При цьому, колегія суддів касаційного суду відхиляє посилання скаржника на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 21 серпня 2019 року у справі №806/2187/18, оскільки в даному випадку, предмет спору у вказаній справі не відповідає предмету спору у даній адміністративній справі, зокрема, у наведеному рішенні позивач просив виплатити одноразову грошову допомогу після повторного огляду та встановлення вищої групи інвалідності (з III на II групу), проте в даній справі, позивачу змінено ступінь втрати працездатності (25% втрати) без встановлення інвалідності на III групу інвалідності первинно (02 квітня 2018 року).
48. Таким чином, суд першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що в даному випадку, позивач має право на призначення та виплату йому одноразової грошової допомоги як інваліду ІІI групи з 02 квітня 2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 “Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві” та статей 16, 16-3 Закону України “Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2018 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
49. Частиною 2  статті 6 КАС України  передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
50. Закон України «Про судоустрій і статус суддів»   встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
51. Відповідно до   статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
52. Стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами суб`єктів владних повноважень Європейський суд з прав людини неодноразово висловлював позицію з цього питання, згідно з якою національні суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (пункт 157 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункт 44 рішення у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» (Bryan v. the United Kingdom); пункти 156-157, 159 рішення у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (Sigma Radio Television ltd. v. Cyprus № 32181/04); пункти 47-56 рішення у справі «Путтер проти Болгарії» (Putter v. Bulgaria № 38780/02).
53. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
54. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
55. З огляду на викладене, висновки суду першої та апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування чи зміни - відсутні.
56. Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду першої та апеляційної інстанцій, то відповідно до частини шостої   статті 139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись статтями   341,   343,   349,   350,   355,   356,   359 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 липня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від  26 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                   І.В. Желєзний
Судді:                                                                                                                   Я.О. Берназюк
                                                                                                               Н.В. Коваленко