Дата документу 02.06.2020 Справа № 335/9552/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №335/9552/19        Головуючий у 1 інстанції: Рибалко Н.В.
Провадження № 22-ц/807/1337/20        Суддя-доповідач: Дашковська А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«02» червня 2020 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Дашковської А.В.,
суддів:        Кримської О.М.,
       Кочеткової І.В.,
секретар:        Семенчук О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вельтум-Запоріжжя», треті особи: Приватне акціонерне товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування», ОСОБА_2 , про стягнення шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, 

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнив, до ТОВ «Вельтум-Запоріжжя», треті особи: ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», ОСОБА_2 , про стягнення шкоди, завданої кримінальним правопорушенням
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 26.09.2017 року приблизно о 12:50 год. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «ЗІЛ КО444 », реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух по проїзній частині вул . І. Сікорського в м. Запоріжжі з боку вул. Чумацький шлях в напрямку вул. Солідарності. В цей же час в районі вул. Менделєєва та вул. І. Сікорського, біля будинку 15-Г проїзну частину вул. І. Сікорського зліва направо по ходу руху автомобіля перетинали пішоходи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . 
Під час руху водій ОСОБА_2 , маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити пішоходів, відповідних заходів до зниження швидкості до зупинки транспортного засобу не вжив та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 В результаті даної ДТП пішохід ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження та був доставлений до лікарні, де того ж дня помер. 
Він є рідним сином померлого. 
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 , що спричинили смерть ОСОБА_3 , йому завдано моральної шкоди, яка полягає у втраті близької людини, моральних та фізичних страждань, що призвели до порушення особистих життєвих та соціальних зв`язків, змусили до здійснення додаткових зусиль по організації свого особистого життя. Протягом життя батько допомагав йому морально і матеріально, оскільки він є інвалідом 2 групи, і потребує медичної допомоги. 
Моральну шкоду оцінив оцінює в 3 000 000 грн.
ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» частково відшкодовано моральної шкоди у розмірі 19200 грн.
На підставі зазначеного просив стягнути з ТОВ «Вельтум-Запоріжжя» моральну шкоду у розмірі 2 980 800 грн. 

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «Вельтум-Запоріжжя» на користі ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 80 800 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ТОВ «Вельтум-Запоріжжя» на користь держави судовий збір у розмірі 1921 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неврахування судом обставин щодо обсягу його моральних страждань, не доведення відповідачем фінансової чи матеріальної неможливості здійснити відшкодування у заявленому розмірі, просив змінити рішення суду та прийняти постанову, якою позов задовольнити в повному розмірі, вирішити питання про судові витрати.

ТОВ «Вельтум-Запоріжжя» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому посилалось на недоведеність позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності заподіяння позивачу моральної шкоди, вимог розумності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджується, що вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.02.2019 року визнано винним ОСОБА_2 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України з призначенні покарання у виді 4 років позбавлення волі, зі звільненням за ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробувальним строком на 2 роки, без позбавлення права керування транспортними засобами. У задоволенні позову ОСОБА_5 до ТОВ «Вельтум-Запоріжжя», третя особа: ОСОБА_2 відмовлено (а.с. 4-9). 

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 27.05.2019 року вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.02.2019 року залишено без змін (а.с.10-13).

За приписами ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій ч бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці д (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 батьком позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_3 (а.с.19).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.20).

Позивач ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи з дитинства, про що свідчить посвідчення серії НОМЕР_5 від 21 серпня 2012 року (а.с.23).

Судом першої інстанції встановлено та визнано сторонами, що автомобіль «ЗІЛ КО444 », реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить на праві власності ТОВ «Вельтум-Запоріжжя», де водієм працював ОСОБА_2 .

Цивільно-правова відповідність власника транспортного засобу «ЗІЛ КО444 » на момент скоєння ДТП була застрахована ПАТ «СК «Арсенал Страхування», що підтверджується полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/8090190 (а.с14).

З банківської виписки АТ КБ «ПриватБанк» від 23.09.2019 року, наданої позивачем, вбачається, що ОСОБА_1 ПАТ «СК «Арсенал Страхування» було виплачено страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 19 200 грн. (а.с.35).

За вимогами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 зводиться до незгоди з розміром відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

За приписами ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, крім випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Суд першої інстанції обґрунтовано визначив відшкодування моральної шкоди у розмірі 80 800 грн. з врахуванням виплаченого ПАТ СК «Арсенал Страхування» страхового відшкодування в розмірі 19 200 грн., урахував глибину фізичних та душевних страждань позивача внаслідок загибелі його батька, виходив із засад розумності та справедливості.

Оцінюючи в сукупності встановлені обставини справи, а саме: характер правопорушення, характер стосунків позивача та померлого, довічність негативних наслідків та істотність вимушених змін у способі його життя, пов`язаних із втратою батька, виходячи із принципів розумності і справедливості, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині визначення розміру завданої моральної шкоди.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції обставин щодо стану його здоров`я, психічного стану, ступеню вини винної особи спростовуються змістом оскаржуваного судового рішення, а посилання ОСОБА_1 на ухилення відповідача від здійснення компенсації не підтверджені належними доказами.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апеляційної скарги щодо практики Верховного Суду у справах про відшкодування моральної шкоди, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки розмір відшкодування моральної шкоди визначається в кожному конкретному випадку з врахуванням обставин справи.

Посилання ОСОБА_1 на розмір статутного капіталу ТОВ «Вельтум-Запоріжжя» не заслуговує на увагу, оскільки закон не пов`язує розмір відшкодування з майновими можливостями особи, яка несе зобов`язання по відшкодуванню шкоди.

Виходячи з вищенаведеного, враховуючи конкретні обставини справи, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості сума стягнутої на користь позивача моральної шкоди визначена судом першої інстанції правильно.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційні скарги не містять. 

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди сторони з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі - Закон № 540-IX).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закону № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2020 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.
Повний текст постанови складений 04 червня 2020 року.

Головуючий        А.В. Дашковська 

Судді:         О.М. Кримська 

       І.В. Кочеткова