ПОСТАНОВА
Іменем України

26 травня 2020 року 

м. Київ
справа №591/2901/16-а
адміністративне провадження №К/9901/12056/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Желєзного І.В., Стародуба О.П.,

розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу
за касаційною скаргою Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області 
на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 10.08.2016 (суддя Прокудіна Н.Г.) та
ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2016 (колегія у складі суддів Бєгунца А.О., Старостіна В.В., Рєзнікової С.С.) 
у справі № 591/2901/16-а
за позовом  ОСОБА_1 
до Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області 
про визнання розпорядження протиправним  та зобов`язання вчинити певні дії.

I. РУХ СПРАВИ

1.          У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, у якому просила:
- визнати протиправним та скасувати розпорядження №806098 від 07.10.2015 та № 806098 від 01.06.2016 Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області у частині визначення пенсії у розмірі, меншому від мінімального розміру пенсії за віком;
- зобов`язати Сумське об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області провести перерахунки та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком з 01.01.2016 у розмірі 1074 грн, з 01.05.2016 у розмірі 1130 грн на місяць з урахуванням проведених виплат, врахувавши, що розмір пенсії ОСОБА_1 не може бути нижчим від мінімального прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. 
2.          Постановою Зарічного районного суду м. Суми від 10.08.2018, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2016, позов задоволено:
-          визнано неправомірними дії Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії за віком в розмірі меншому ніж мінімальний розмір пенсії, встановлений ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та скасовано розпорядження № 806098 від 07.10.2015 р. та № 806098 від 01.06.2016 р. Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області в частині визначення пенсії у розмірі, меншому від мінімального розміру пенсії за віком. 
-          зобов`язано Сумське об`єднане управління Пенсійного фонду України Сумської області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком в розмірі, не меншому ніж мінімальний розмір пенсії за віком, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 01.01.2016.
3.          У касаційній скарзі відповідач, із посиланням на порушення судами норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
4.          Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 25.11.2016 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою відповідача.
5.          У зв`язку із ліквідацією вказаного суду справу передано Верховному Суду.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

6.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач з 04.09.2013 отримує дострокову пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
7.          Її страховий стаж становить 32 роки 4 місяці.
8.          З 01.05. 2016 проведено перерахунок пенсії позивача, розмір якої становить 1139,77 грн.
9.          Враховуючи п.7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума зменшення склала 136, 77 грн. (12% або 23 повних і 1 неповний місяць). 
10.          Не погоджуючись із таким рішенням та вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернулася із позовом до суду.

IIІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

11.          Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що дії відповідача по виплаті пенсії позивачу в розмірі, який є значно нижчим ніж встановлено законом, є неправомірними.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

12.          Відповідач у касаційній скарзі зазначає, що позивач скористалась правом дострокового виходу на пенсію, а тому до неї застосовувався пункт 7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
13.          Позивач надав заперечення на касаційну скаргу. Просив залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

14.          Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права та дійшов таких висновків.
15.          Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
16.          Відповідно до п. 7-2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) до 1 січня 2015 року право дострокового виходу на пенсію за віком мають жінки, яким виповнилося 55 років, за наявності страхового стажу не менше 30 років та за умови звільнення з роботи. У цьому випадку розмір їх пенсії, обчислений відповідно до статті 27 та з урахуванням статті 28 цього Закону, зменшується на 0,5 відсотка за кожний повний чи неповний місяць дострокового виходу на пенсію.
17.          Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» від 26.03.2008 №265 (в редакції чинній на момент призначення пенсії) встановлено, що у разі, коли щомісячний розмір пенсійних виплат, державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства і дітям-інвалідам, особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсій, встановлених законодавством, крім пенсій за особливі заслуги перед Україною та щомісячної доплати до пенсії у зв`язку з втратою годувальника членам сімей шахтарів, смерть яких настала внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання) не досягає в інвалідів I та II груп прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, та в осіб, яким призначено пенсію у зв`язку з втратою годувальника, на одного непрацездатного члена сім`ї 100 відсотків, на двох - 120 відсотків, на трьох і більше - 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом для осіб, які втратили працездатність, таким особам надається щомісячна державна адресна допомога до пенсії у сумі, що не вистачає до зазначених розмірів.
18.          Відповідно до ст. 6 Закону №1058-IV, непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством. У разі якщо сукупність виплат, зазначених у частині першій цієї статті, разом з пенсійними виплатами із системи пенсійного забезпечення та іншими доходами не досягають розміру прожиткового мінімуму, визначеного   законом   для непрацездатних громадян, такі громадяни мають право на отримання державної соціальної допомоги в порядку, розмірах та за рахунок коштів, визначених законом.
19.          При цьому, види виплат, які виплачуються за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі визначені   ст. 9 Закону   і такими виплатами є: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника (ч. 1 ст. 9). За рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування, що обліковуються на накопичувальних пенсійних рахунках Накопичувального фонду або на індивідуальних пенсійних рахунках у відповідних недержавних пенсійних фондах - суб`єктах другого рівня системи пенсійного забезпечення, здійснюються такі пенсійні виплати, як довічні пенсії і одноразова виплата (ч. 2 ст. 9). У солідарній системі надаються соціальні послуги за рахунок коштів Пенсійного фонду. До соціальних послуг, передбачених цим   Законом, належить допомога на поховання пенсіонера (ч. 3 ст. 9).
20.          Отже, за рахунок коштів Пенсійного фонду виплачується пенсія, одноразова виплата (ст. 56 Закону) та допомога на поховання.
21.          З огляду на вищенаведені норми   Закону №1058-IV   та постанови КМУ №265, у разі призначення пенсії відповідно до п. 7-2   Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за рахунок коштів Пенсійного фонду виплачується пенсія, розрахована пропорційно наявному віку та стажу, а щомісячна державна адресна допомога в розмірі, що не вистачає до прожиткового мінімуму, виплачується за рахунок коштів державного бюджету.
22.          Організовуючи в Україні систему соціального захисту, в тому числі, пенсійного забезпечення, держава, діючи в межах допустимого розсуду, заклала основу самоврядності її функціонування (абз. 2 ч. 1   ст. 58 Закону № 1058-IV), що базується на принципах, закріплених у   ст. 7 Закону №1058- IV, серед яких заінтересованість кожної працездатної особи у власному матеріальному забезпеченні після виходу на пенсію, рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків щодо сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, диференціації розмірів пенсій залежно від тривалості страхового стажу та розміру заробітної плати (доходу), солідарності та субсидування в солідарній системі.
23.          Таким чином, сьогоднішній стан системи пенсійного забезпечення, яке здійснюється в межах солідарно-накопичувальної системи загальнообов`язкового державного соціального страхування (першого-другого рівнів), не передбачає прямого взаємозв`язку між розміром сплачених сум єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що розраховується і сплачується виходячи з нормативного закріплення бази у   ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI   (надалі - Закон № 2464-VI), та розміром пенсійних виплат. Водночас, зважаючи на соціальну солідарність та справедливість у системі соціального захисту, до складу якої входить система пенсійного забезпечення, держава нормативно встановлює передумови щодо визначення пропорційної взаємозалежності між участю особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та рівнем її подальшого пенсійного забезпечення за рахунок вказаної системи фінансування пенсій та інших соціальних виплат.
24.          Частина третя   статті 46 Конституції України   дослівно визначає гарантію, за якою «пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом». Вказане положення повторюється у ч. 2   ст. 7 Закону №1058-IV.
25.          Їхнє застосування у комплексному підході до аналізу системи соціального забезпечення в Україні визначає необхідність сукупного забезпечення державою рівня життя, не нижчого від прожиткового мінімуму, як через систему пенсійних так і інших соціальних виплат («пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування»), а отже, як за рахунок солідарно-накопичувальної системи, так і коштів Державного бюджету України, в рамках виконання конституційних зобов`язань перед особою.
26.          Таким чином, законодавством розмежовано поняття «пенсійні виплати» від інших соціальних виплат (допомоги, доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат), виходячи з того, за рахунок яких коштів вони виплачуються (або з коштів Пенсійного фонду з Накопичувального пенсійного фонду, який формується за рахунок пенсійних внесків, сплачених учасниками накопичувальної системи пенсійного страхування, або за рахунок Державного бюджету України). Відповідно, від цього залежить, який орган є відповідальним за виплату.
27.          Держава взяла на себе зобов`язання створити альтернативні компенсаторні механізми забезпечення достатнього рівня життя за рахунок системи гарантування права на соціальний захист на рівні, не нижчому від прожиткового мінімуму, встановленого   законом, шляхом виплати додаткових соціальних допомог, надання безоплатно соціальних послуг, безоплатного або з істотною знижкою отримання права на медичне забезпечення та придбання лікарських засобів, компенсації соціальних витрат тощо, а тому оцінка не може ґрунтуватися лише на підході порівняння абсолютного значення розміру конкретної пенсійної виплати, оскільки в межах реалізації соціальних прав, особа користується і іншими видами допомоги від держави.
28.          Саме на виконання своїх зобов`язань у сфері соціального захисту на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму, державою унормовано здійснення соціальних виплат на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання пенсійного забезпечення громадян» від 26.03.2008 № 265,   Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю»,   Закону України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям»   тощо.
29.          Колегія суддів дійшла висновку, що у своїй сукупності вказані норми матеріального права не суперечать один одному та ч.3 ст.46 Конституції України, і лише свідчать про право позивача звернутися до відповідного органу соціального захисту населення для отримання державної соціальної допомоги, яка б забезпечила рівень життя ОСОБА_1 не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого Законами про Держбюджет України на відповідний рік.
30.          Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 31.10.2018 у справі № 148/625/17, була підтримана в інших постановах і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від неї.
31.          Відповідно, підстави для визнання протиправними дій пенсійного органу та задоволення позову, в межах розгляду даної справи, відсутні.
32.          Отже, суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.
33.          Відповідно до ч.1   ст. 351 КАС України   підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
34.          За таких обставин, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування рішень судів попередніх інстанцій із прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.
35.          Рішення ухвалено на користь суб`єкта владних повноважень, а тому перерозподіл судових витрат на підставі   ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. 341, 345, 351, 356 КАС України, Суд -          

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу  Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області задовольнити.
2. Постанову Зарічного районного суду м. Суми від 10.08.2016  та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2016 у справі № 591/2901/16-а скасувати.
3. Ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області про визнання розпорядження протиправним та зобов`язання вчинити дії відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                          В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                              І.В. Желєзний

Суддя                                                                                                              О.П. Стародуб