Справа № 169/935/19 	Головуючий у 1 інстанції: Тітівалов Р. К. 	
Провадження № 22-ц/802/392/20  Категорія: 39 	  Доповідач: Федонюк  С. Ю.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
02 квітня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Федонюк С. Ю.,
суддів - Матвійчук Л.В.,Осіпука В. В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Турійського районного суду Волинської області від 15 січня 2020 року,
В С Т А Н О В И В :
У листопаді 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд із даним позовом, обгрунтовуючи вимоги тим, що 06 січня 2017 року між банком та ОСОБА_1 був укладений договір, згідно з умовами якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 11000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою за користування кредитом процентів у визначеному тарифами розмірі на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 
Вказуючи, що у зв`язку з невиконанням відповідачем належним чином умов договору у неї станом на 17 липня 2019 року виникла заборгованість в розмірі 42002,39 грн, позивач просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати.
Рішенням Турійського районного суду Волинської області від 15 січня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 6 січня 2017 року: тіло кредиту в розмірі 11000 гривень. У решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 503 гривні 11 копійок.
Не погоджуючись із даним рішенням суду, позивач АТ КБ "Приватбанк" подало апеляційну скаргу на вказане рішення суду першої інстанції. Вважає його незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що позивачем надані належні та допустимі докази на підтвердження розміру заборгованості, відповідачем вони не спростовані. Відповідно до підписаної анкети - заяви, відповідач ознайомлена та була згідна з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку. Підписуючи заяву анкету, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловила свою згоду з формою договору та його умовами, зобов`язалася самостійно знайомитися зі всіма змінами Умов на сайті «ПриватБанку». Вважає,що місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків за кредитом. Просить скасувати рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення в цій частині, яким позов задовольнити.
Відзиву на апеляційну скаргу не подано.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно з ч.1. ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Відповідно до положень ч.ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін з таких підстав.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач отримала від позивача грошові кошти, які в добровільному порядку не повернула, а тому позов підставний в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 11000 гривень. Розмір заборгованості відповідача за кредитним договором за іншими складовими не доведено.
Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.
Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до вимог ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Звертаючись з позовом, ПАТ КБ "Приватбанк" надав розрахунок, з якого видно, що заборгованість відповідачки ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 17 липня 2019 року становить 42002,39 грн і складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 20399,13 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту - 17597,98 грн, заборгованості за відсотками - 1528,98 грн, судових штрафів - 2476,30 грн (а.с. 11). 
На підтвердження заявлених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» надано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг «ПриватБанку», витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку».
Як вбачається з анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, відповідачу ОСОБА_1 видано платіжну картку. У вказаній анкеті-заяві зазначено прізвище, адресу, особисті дані відповідача та згоду з тим, що заява разом з Умовами та Правилами банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг.
У матеріалах справи міститься витяг з Умов і правил надання банківських послуг, які відповідачем не підписані. Позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови і правила надання банківських послуг саме в такій редакції, а тому не можна вважати їх складовою частиною укладеного між сторонами договору. Також відсутні тарифи банку, підписані сторонами, які є складовою частиною договору.
Наданий банком розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В заяві - анкеті, підписаній сторонами, від 06 січня 2017 року не передбачено Типу виданої відповідачу платіжної картки, строку дії, розміру процентної ставки, що унеможливлює стягнення заборгованості за процентами.
Позивач не довів наявності у відповідача заборгованості у зазначеному в позовній заяві розмірі 40 002,39 грн і не надав належних та допустимих доказів на її підтвердження.
Оскільки доказів на підтвердження розміру заборгованості відповідачем не подано, і відповідно перевірити розмір заборгованості за процентами відповідача не є можливим, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.
Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку ПАТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, що свідчить про порушення його прав, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, колегія суддів вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Такий висновок повністю відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові Великої Палати від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
У заяві позичальника від 06.01.2017 р. ні сума кредиту, ні правила розрахунку суми простроченого тіла кредиту, ні процентна ставка, а також розмір неустойки не вказані. Інші документи відповідачкою не підписані, а тому суд правильно не вважав їх частиною кредитного договору.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем усупереч вимог статей 12, 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів на умовах і в обсязі, зазначених у позові, та наявності у відповідача заборгованості за цим договором, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову в повному обсязі.
При визначенні розміру заборгованості за тілом кредиту суд правильно виходив із наданого банком витягу із рахунку ОСОБА_1 , де вказано суму, якою фактично користувалася позичальниця в межах кредитного ліміту 11000 грн, яку і стягнув з неї як тіло кредиту.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 382,384 ЦПК України, суд
               П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Турійського районного суду Волинської області від 15 січня 2020 року в даній справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 02 квітня 2020 року.

Головуючий

Судді