Справа № 136/837/19
Провадження № 22-ц/801/835/2020
Категорія: 39
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2020 року	Справа № 136/837/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого : Копаничук С.Г.
Суддів: Оніщука В.В., Медвецького С.К.
учасники справи:
позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;
відповідач: ОСОБА_1 ;
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниці апеляційну скаргу  Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Липовецького районного суду від 04.12.2019 року, постановленого в приміщенні того ж суду під головуванням судді  Кривенка Д.Т., у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- 
В С Т А Н О В И В :
26.04.2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказало, що 22.12.2008 року АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали договір № б/н про надання банківських послуг, на підставі якого останній отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. У порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 18.03.2019 року, складала 14745,17 грн., з яких: 6600,13 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2775,96 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3678,83 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 750 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 250 грн. - штраф (фіксована частина); 690,25 грн. - штраф (процентна складова). Просило суд стягнути з ОСОБА_1 вказану заборгованість та понесені судові витрати.
Рішенням Липовецького районного суду від 04.12.2019 року у задоволенні позову відмовлено, судові витрати залишено за позивачем.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати ,а у справі ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Вказало, що суд першої інстанції належним чином не дослідив підписану відповідачем Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанк, в якій сторонами узгоджені розмір відсоткової ставки та штрафу, а також довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», в якій визначено істотні умови договору. Зазначило, що обставини справи та доводи позивача відповідач у суді першої інстанції не спростовував, незгоди щодо Умов та правил надання банківських послуг не висловлював, кредитний договір не оскаржував. До апеляційної скарги додало нові докази на підтвердження позовних вимог.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає частково задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду відповідає частково.
Суд першої інстанції встановив, що 22.12.2008 року ОСОБА_1 виявив намір на отримання кредиту у «ПриватБанк». Вказана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним і банком Договір про надання банківських послуг. На підставі вказаної заяви позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом.
Посилаючись на невиконання позивачем обов`язку по наданню доказів, передбачені ст.ст.81,83 ЦПК України, суд ,відмовляючи у задоволенні позову з підстав його недоведеності , виходив із того ,що матеріали справи не містять доказів , які підтверджували б як узгоджені у письмовому вигляді з відповідачем умови його кредитування ,так і можливість ОСОБА_1 мати доступ до кредитних коштів ,зокрема, отримання ним кредитної картки з ПІН кодом для верифікації в платіжній системі ,а також доказів , що надали б можливість перевірити вірність даних наданого позивачем розрахунку та достовірно підтверджували б розмір заборгованості .Крім того суд вважав, що відсутність будь -яких заперечень проти позову з боку відповідача не має значення при вирішенні справи, оскільки надання заперечень (відзиву) це право особи ,яким вона користується на власний розсуд.
Однак, з такими висновками колегія суддів повністю погодитися не може, так як суд не зовсім вірно з`ясував обставини справи в частині неузгодження з відповідачем умов договору та неотримання ним кредитної картки, внаслідок чого хоча й дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову, проте з частково неправильним мотивуванням рішення, а тому доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, виходячи з наступного.
При розгляді справи, суд першої інстанції не звернув увагу на надану позивачем довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду (а.с. 11), у якій визначено базовий розмір процентної ставки 2,5 % річних на місяць, порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості: (ПЕНЯ=пеня(1)+пеня (2), де пеня (1)=(базова % ставка за договором)/30 - за кожен день прострочення кредиту; пеня (2)=1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць, що нараховується раз в місяць, за наявності прострочення за кредитом або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму більше 50 грн.; передбачено розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, визначених договором, більше ніж на 120 днів, а саме (250 грн+5% від суми позову), тощо. Довідка про умови кредитування підписана ОСОБА_1 є письмовим доказом про наявність конкретних, узгоджених з відповідачем умов кредитування, розміром та правилами нарахування відсотків і відповідальності за їх порушення, обізнаність і згоду його з ними , що суд першої інстанції залишив поза увагою. Також підписана ОСОБА_1 . Анкета-заява містить у собі погоджену базову відсоткову ставку у розмірі 2,5 %.
Тобто посилання суду на неузгоджені сторонами умови кредитування не відповідають дійсності. 
Також, відмовляючи у позові суд першої інстанції виходив з того, що докази отримання ОСОБА_1 кредитної картки з ПІН кодом для верифікації в платіжній системі в матеріалах справи відсутні. 
Однак, вказані обставини спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що 22.12.2008 року, підписавши Анкету-заяву про приєднання до договору про надання банківських послуг за платіжною карткою Кредитка «Універсальна», ОСОБА_1 окремо посвідчив своїм підписом ту обставину, що він отримав кредитну картку та ПІН код для верифікації його в платіжній системі банку.
Тому доводи апеляційної скарги в частині неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, є частково підставними і посилання суду на ці обставини ,як підстави відмови у задоволенні позову ,мають бути виключені із мотивувальної частини рішення суду.
Разом із тим , суд першої інстанції правильно обґрунтував відмову у задоволенні вимог позивача тими обставинами, що останній не надав суду необхідних доказів, на підтвердження , як наявності заборгованості ,так і вірності даних наданого позивачем розрахунку та тих ,що достовірно підтверджували б розмір заборгованості.
Зі змісту ст.ст.77-80 ЦПК України докази мають відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності,передбаченими ст.ст.77-80 ЦПК України.
Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).
Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).
Зважаючи на обов`язки щодо надання доказів, передбачені ст. ст .81,83 ЦПК України , позивач мав надати належні, допустимі ,достовірні і достатні докази відкриття карткового рахунку, надання відповідачу грошових коштів за кредитним договором та наявності та розміру заборгованості . 
Частиною 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій, для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку ,що вміщують записи про операції здійснені протягом операційного дня і виписка про рух коштів є таким первинним документом ,що підтверджує як отримання відповідачем кредитних коштів банку так і їх рух .
Разом із тим, позивач надав до суду заяву про розгляд справи  у його відсутність,  ,а  на підтвердження отримання і  використання кредитних коштів відповідачем  до позову  надав лише розрахунок заборгованості ,що містить дані не обґрунтовані жодними первинними документами (випискою з  банківського особового (карткового) рахунку ОСОБА_1  ), на що  вірно  звернув увагу суд першої інстанції. 
Відтак, надані позивачем докази, що не містять первинних документів , не є достатніми ,так як не містять відомостей , які б дозволили перевірити розмір отриманого кредиту , вірність нарахування відсотків позивачем, строки виникнення заборгованості за кожним платежем та напрямки зарахування грошових коштів, а тому доводи апеляційної скарги про використання відповідачем кредитних коштів, підтвердження наявності і розміру заборгованості є необґрунтованими, оскільки на час ухвалення судом рішення позивач не надав первинних банківських документів.
Натомість останній, отримавши рішення про відмову у задоволенні позовних вимог за недоведеністю, надав нові докази до апеляційного суду , долучивши їх до апеляційної скарги.
Згідно ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відтак, додані позивачем до апеляційної скарги нові докази, а саме: довідки банку про надані відповідачу кредитні картки, довідки про зміну умов кредитування та банківська виписка про рух коштів по особовому рахунку, на підставі ч.3 ст.367 ЦПК України колегією суддів до уваги не можуть бути прийняті, оскільки вони не були предметом розгляду судом першої інстанції, а доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з незалежних від нього причин позивач не надав.
Доводи апеляційної скарги про те, що висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 не підлягають застосуванню у даному випадку, оскільки здійснені у справі за інших правовідносин та обставин, є безпідставними, так як така позиція стосується встановлення обставин про додержання письмової форми для Умов та правил надання банківських послуг, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору, на які посилався позивач, як на підставу позову. Крім того, по даній справі апеляційний суд зважив на ті доводи скарги, що умови договору погоджені сторонами у довідці про Умови кредитування від 22.12.2008 року . 
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, що здійснив суд першої інстанції, однак висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, оскільки суд першої інстанції ,хоча і ухвалив законне і обгрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову, проте не зовсім вірно встановив обставини ,на які послався як на підставу відмови у позові, з врахуванням висновків та обставин, встановлених апеляційним судом, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково. 
Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 04.12.2019 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий С.Г. Копаничук
Судді : С.К. Медвецький
В.В. Оніщук