П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/697/20-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -Поліщук І.М.  
Суддя-доповідач -  Граб Л.С.   
06 травня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Іваненко Т.В.  Сторчака В. Ю. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу приватної агрофірми "Вікторія" на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року    у справі за адміністративним позовом приватної агрофірми "Вікторія" до приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського Олександра Віталійовича про визнання протиправною та скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
20.02.2020 приватна агрофірма "Вікторія" (далі ПА "Вікторія") звернулася до суду з адміністративним позовом до  приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О.В., в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову від 13.02.2020   про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця в сумі 68761,58 грн. 
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до  невірного вирішення справи, подав апеляційну скаргу. 
В обгрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що факт відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду не позбавляє боржника права самостійно виконати рішення  суду, чим і скористалася ПА "Вікторія", сплативши стягувачу 1737311,88 грн., а приватним виконавцем стягнуто з рахунків боржника лише 120985,50 грн. 
При цьому, скаржник просив звернути увагу, що за рахунок грошових коштів, які знаходились на рахунку ПА "Вікторія" в АБ "Південний" та на які Турським О.В. накладено арешт, борг не стягувався.
В дійсності приватний виконавець забезпечив лише часткове виконання виконавчого документу, а відтак і основна винагорода має визначатись пропорційно до фактично стягнутої суми-12098,50 грн.(120985,50 грн.*10%). 
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що  постановою приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О.В. від 08.11.2019 відкрито виконавче провадження ВП №60557455 з примусового виконання наказу Господарського суду Вінницької області №902/235/19 від 22.10.2019 про стягнення з ПА "Вікторія" заборгованості в загальній сумі 1844982,68 грн. та винесено постанову про стягнення з позивача основної винагороди приватного виконавця в розмірі 184498,27 грн.
Згідно розпоряджень приватного виконавця №60557455 від 21.01.2019 та від 13.02.2020  в рахунок погашення заборгованості та основної винагороди виконавця з ПА "Вікторія"   стягнуто кошти на загальну суму 120985,50 грн. 
Також в період з 15.01.2020 по 05.02.2020 ПА "Вікторія" самостійно сплачено на наданий стягувачем рахунок кошти в сумі 1737311,88 грн. 
13.02.2020 відповідачем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП№60557455 на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження", в зв`язку з виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом та винесено постанову про стягнення з боржника решти суми основної винагороди приватного виконавця в розмірі 68761,58 грн.
Не погоджуючись із постановою про стягнення основної винагороди приватного виконавця в розмірі 68761,58 грн., позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом. 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що розмір основної винагороди приватного виконавця визначений відповідачем у постанові від 08.11.2019, яка не є предметом оскарження в межах даної справи, та яка є чинною, і позивачем не оскаржувалась.
Крім того, суд вказав, що лише після відкриття виконавчого провадження та вжиття приватним виконавцем заходів примусового впливу на боржника - ПА "Вікторія" рішення суду почало виконуватись.  
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) визначено, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження".
Статтею 1 вказаного Закону передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" врегульовано, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
За приписами статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Згідно частини четвертої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження"   державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Пунктом 1 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження"  регламентовано,  що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо, зокрема стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.
У частині третій статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" зазначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
За змістом частини першої статті 42 Закону України "Про виконавче провадження"  кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Так, за правилами  частини третьої статті 45 Закону України "Про виконавче провадження" основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.
Частиною першою статті 31 Закону України від 02.06.2016 № 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.
Крім того, відповідно до частин другої, третьої та четвертої статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Частиною п`ятою статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" передбачено, що якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення (частина шоста статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).
У ч.7 ст.31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначено, що приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 № 643 "Про затвердження Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця" (далі - Порядок № 643).
Відповідно до пункту 19 Порядку № 643 приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за своїм призначенням основана винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в пропорційному до фактично стягнутої суми розмірі. При цьому, умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи привели до виконання рішення.
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18 та постанові Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі № 640/8425/19.
Як вбачається із матеріалів справи, постановою приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Турського О.В. від 08.11.2019 відкрито виконавче провадження ВП №60557455 з примусового виконання наказу Господарського суду Вінницької області №902/235/19 від 22.10.2019 про стягнення з ПА"Вікторія" заборгованості в загальній сумі 1844982,68 грн.
В цей же день, відповідачем винесено постанову про стягнення з позивача основної винагороди приватного виконавця в сумі 184498,27 грн., яка становить 10% від суми, що підлягала стягненню за виконавчим документом.
Крім того, як слідує із долучених відповідачем копій матеріалів виконавчого провадження ВП №60557455, з моменту відкриття виконавчого провадження останнім вчинялись дії, спрямовані на виконання наказу Господарського суду Вінницької області №902/235/19 від 22.10.2019, зокрема щодо розшуку та арешту майна боржника, його рахунків у банках, тощо.
При цьому, в період з 15.01.2020 по 05.02.2020 ПА "Вікторія" було сплачено на наданий стягувачем рахунок кошти в сумі 1737311,88 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №44 від 15.01.2020 на суму 474311,88 грн., №85 від 21.01.2020 на суму 40000,00 грн., №112 від 30.01.2020 на суму 200000,00 грн., №119 від 30.01.2020 на суму 200000,00 грн., №121 від 30.01.2020 на суму 149000,00 грн., №123 від 05.02.2020 на суму 674000,00 грн.
10.02.2020 МПП Фірма "Ерідон" (стягувач) звернулась до приватного виконавця із заявою про закінчення виконавчого провадження ВП №60557455 в зв`язку з повним виконанням судового рішення.
Вищезазначені обставини слугували підставою для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №60557455.
Враховуючи те, що приватним виконавцем стягнуто лише частину основної винагороди, яка була визначена постановою від 08.11.2019, останнім винесено постанову від 13.02.2020 про стягнення з позивача решту суми відповідної винагороди в розмірі 68761,58 грн.
Тобто, оскаржувана у даній справі постанова приватного виконавця від 13.02.2020 про стягнення з позивача основної винагороди в сумі 68761,58 грн. винесена відповідачем внаслідок несплати ПА "Вікторія" суми винагороди, визначеної постановою від 08.11.2019.
В той же час, скаржник посилаючись на ч. 5 ст. 31 Закону №1403 вважає, що розрахунок основної винагороди мав би бути проведеним пропорційно до суми заборгованості, яка була стягнута безпосередньо приватним виконавцем.
Так, за змістом положень частин 4, 5 статті 31 Закону №1403 основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми.
В той же час, аналіз даної норми свідчить про те, що сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми у випадку, якщо виконавче провадження було закінчене при частковому виконанні виконавчого документа.
В даному ж випадку, як вірно зауважено судом першої інстанції, не зважаючи на те, що сплата заборгованості була здійснена позивачем безпосередньо стягувачу, такі дії були вчинені на виконання виконавчого документа, який був предметом примусового виконання в межах виконавчого провадження ВП №60557455.
Крім того, як слідує із наявного у матеріалах справи листа за підписом генерального директора МПП Фірма "Ерідон" від 13.02.2020, лише після відкриття виконавчого провадження та вжиття приватним виконавцем заходів примусового впливу на боржника - ПА "Вікторія" рішення суду почало виконуватись. Спонукали його розпочати сплату боргу саме заходи примусового виконання рішення, що були здійсненні приватним виконавцем в межах виконавчого провадження ВП №60557455.
Вказане свідчить про те, що саме заходи примусового виконання рішення, які були вжиті приватним виконавцем в межах виконавчого провадження ВП №60557455, призвели до фактичного виконання наказу Господарського суду Вінницької області №902/235/19 від 22.10.2019.
При цьому, судом першої інстанції правильно звернуто увагу на те, що розмір основної винагороди приватного виконавця визначений відповідачем у постанові від 08.11.2019, яка не є предметом оскарження в межах даної справи, та яка є чинною, і позивачем не оскаржувалась.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.
Крім того, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належну оцінку наявним у справі доказам та зробив вірний висновок щодо задоволення позову.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 304, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу приватної агрофірми "Вікторія" залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02 березня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Іваненко Т.В.    Сторчак В. Ю.