справа № 357/11787/19                                     головуючий у суді І інстанції Ярмола О.Я.
провадження № 22-ц/824/4805/2020               суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
 
06 квітня 2020 року                                                                                       м. Київ
 
Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, - 
 
В С Т А Н О В И В: 
 
         У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 23 800 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що  ОСОБА_1 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. На даний час ОСОБА_3 навчається в Національному педагогічному університеті імені Драгоманова. 31 серпня 2019 року позивачем було укладено договір № 007 на надання послуг на навчання. Згідно з договором оплата за семестр складає 9 300 грн. На сьогоднішній день дитина навчається перший рік, а позивачем було фактично внесено оплату за перший семестр, що складає 9 300  грн., за другий семестр необхідно також сплатити 9 300 грн. За рік проживання у гуртожитку ОСОБА_3 ОСОБА_1 сплатила 5 200 грн. На день подання позову фактичні витрати на дитину склали 14 500 грн., а передбачувані витрати на підставі договору про навчання є сума 9 300 грн., що разом складає 23 800 грн. На даний час позивач перебуває у декретній відпустці та має скрутне матеріальне становище, а тому не в змозі самостійно сплачувати кошти на навчання та проживання сина. Відповідач має можливість сплачувати додаткові витрати, так як працює в ТОВ «Монтанто Насіння». ОСОБА_2 має заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 09 серпня 2019 року складає 2 018 грн. 84 коп. На усну пропозицію щодо оплати навчання та проживання дитини відповідач відповів відмовою.     
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 січня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що вона не працює, так як на її утриманні перебуває малолітній син. Позивач знаходиться у скрутному матеріальному становищі. Суд проігнорував вимоги ст. 185 СК України. Навчання дитини у навчальному закладі є платним і відповідач має можливість сплачувати додаткові витрати, так як працює та отримує кошти. Зробивши висновок про те, що позивач неаргументовано просить покласти обов`язок по оплаті навчання та проживання в гуртожитку сина лише на батька,   суд не розглянув навіть можливість часткового задоволення позовних вимог. 
У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 вказує на те, що має скрутне матеріальне становище, незадовільний стан здоров`я, потребує систематичного лікування. Відповідач зазначив, що має нову родину та його дружина і малолітній син знаходяться на його утриманні. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини.  
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
Відповідно до  ч. 1  ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини від 07 листопада 2002 року серії НОМЕР_1 , актовий запис № 1513 (а.с.14).
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2004 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку ОСОБА_2 , але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян на дитину, починаючи з 12 листопада 2003 року і до повноліття дитини (а.с.9). 
Згідно довідки про реєстрацію місця проживання Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області № 2892 від 19 серпня 2019 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований по АДРЕСА_1 . За цією ж адресою зареєстрована ОСОБА_1 (а.с.18, 19).
ОСОБА_3 навчається в Національному педагогічному університеті імені М.П. Драгоманова, що підтверджується договором № 007 про надання освітніх послуг від 31 серпня 2019 року. Даним договором визначено розмір плати за надання освітніх послуг за перший рік навчання в розмірі 18 600 грн. (а.с.20-21). 
Згідно з квитанцією від 05 серпня 2019 року внесено плату за навчання у НПУ ім. М.П. Драгоманова у розмірі 9 300 грн., курс - 1, семестр - 1, платник ОСОБА_3 (а.с.22).
Згідно з квитанцією від 27 серпня 2019 року було сплачено 5 200 грн. за проживання в гуртожитку студента ОСОБА_3 (а.с.23).
01 вересня 2019 року між Національним педагогічним університетом імені М.П. Драгоманова та ОСОБА_3 укладено договір на проживання у гуртожитку (а.с.27).
Згідно з довідкою Національного педагогічного університету імені М.П. Драгоманова № 313/19 від 13 вересня 2019 року ОСОБА_3 дійсно є студентом 1-го курсу, 14СД-групи, денної форми навчання ОР «Бакалавр» Факультету соціально-економічної освіти з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2023 року. Навчання проводиться за кошти фізичних та юридичних осіб (а.с.24). 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що навчання дитини у вищому навчальному закладі і проживання в гуртожитку не є особливими обставинами, що зумовлюють стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину в розумінні ст. 185 СК України. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. У даному випадку позивач необґрунтовано просить покласти обов`язок по оплаті навчання і проживання дитини в гуртожитку лише на батька.
Апеляційний суд погоджується по суті з висновками суду першої інстанції з наступних підстав. 
Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).
Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просить стягнути додаткові витрати на дитину, які понесені у зв`язку з оплатою вартості навчання сина у вищому навчальному закладі та його проживанням у гуртожитку.  
Проте, навчання у вищих навчальних закладах для здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.
Така правова позиція міститься також у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року (справа № 219/1766/18).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
До додаткових витрат на дитину також не відносяться і витрати на проживання у гуртожитку у зв`язку з навчанням.
За таких обставин, посилання ОСОБА_1 на те, що ст. 185 СК України відносить до додаткових витрат витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі є безпідставними та не є підставою для задоволення позовних вимог.  
ОСОБА_1 як у позовній заяві, так і в апеляційній скарзі вказує на те, що вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та має скрутне матеріальне становище. Відповідач має можливість сплачувати додаткові витрати, так як працює та отримує кошти.
Однак, для стягнення додаткових витрат на дитину необхідно у першу чергу встановити та довести ті особливі обставини, за наявності яких підлягають застосуванню положення ст. 185 СК України.
Зміна матеріального стану одержувача або платника аліментів є підставою для зміни розміру аліментів на підставі ст. 192 СК України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить дослідити та надати оцінку довідці № 11 від 27 січня 2020 року про її перебування у відпустці за доглядом за дитиною.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
З наданої суду довідки вбачається, що ОСОБА_1 перебуває у відпустці по догляду за дитиною з 23 вересня 2019 року. Позов подано до суду 17 жовтня 2019 року. В апеляційній скарзі позивач не навела об`єктивних причин, які перешкодили їй подати вказаний доказ до суду першої інстанції разом з позовною заявою.
Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду ухвалене на підставі наявних у матеріалах справи доказів,  що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -   
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 січня 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повне судове рішення складено 06 квітня 2020 року.
 
Судді                                                                                                       Фінагеєв В.О.
 
                                                                                     Кашперська Т.Ц.
 
         Яворський М.А.