16.04.20
22-ц/812/817/20
Провадження №22-ц/812/817/20
ПОСТАНОВА
Іменем України
16 квітня 2020 року                                                        м. Миколаїв
                                                                                      справа № 489/4650/19
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого Коломієць В.В.
суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.,
переглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 25 лютого 2020 року під головуванням судді Коваленка І.В., повний текст якого складений 02 березня 2020 року,
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, посилаючись на те, що перебувала з відповідачем у шлюбі, який розірвано 07 квітня 2016 року, мають доньку – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як вказала позивач, донька проживає з нею та знаходиться повністю на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Вважає, що визначений нею розмір аліментів є доцільним для забезпечення потреб дитини та відповідач спроможний сплачувати аліменти в такому розмірі, оскільки після розірвання шлюбу набув право власності на двокімнатну квартиру. 
Посилаючись на викладене, просила стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Відповідач позов визнав частково. Не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання доньки у розмірі 1500,00 грн. Вказав, що він сумлінно виконує свій обов`язок щодо утримання доньки, добровільно щомісячно сплачуючи гроші на дитину у вищевказаній сумі, а тому твердження ОСОБА_1 про ненадання ним матеріальної допомоги на утримання дитини є неправдивими. Крім того, в 2017 році в цивільному шлюбі у нього народилося дві дитини, на утримання яких з грудня 2019 року з нього стягуються аліменти у розмірі 1/3 від заробітку. На теперішній час розмір його доходів (після відрахувань обов`язкових податків та зборів) становить 5 156грн. 06коп. на місяць, більша частина якого витрачається на допомогу дітям, матері пенсіонерці, сплату комунальних платежів та придбання медикаментів, тому сплачувати аліменти на доньку ОСОБА_4 в розмірі більше ніж 1500грн. він не взмозі.
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 лютого 2020 року позов  ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  аліменти на утримання доньки  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, з індексацією відповідно до закону, починаючи з 29 серпня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з  ОСОБА_2  на користь держави судовий збір у розмірі 230 грн. 52 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального права, необґрунтованість та незаконність рішення суду першої інстанції, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. 
Так, на думку апелянта, суд ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, не врахував приписи ст. 182 СК України та проігнорував надані нею докази про матеріальне становище відповідача, зокрема щодо придбання ним після розірвання шлюбу квартири та автомобіля, яке дозволяє сплачувати аліменти в розмірі, визначеному в позовній заяві.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначає, що враховуючи його дохід він не зможе сплачувати більше аліментів на доньку ОСОБА_4 ніж 1500грн. щомісячно, навіть якщо зменшить певні необхідні витрати. Також зазначав, що квартира була придбана за гроші його батьків та матері його цивільної дружини, а автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT, 2015 р.в., було придбано за кошти, отримані ним за договором безпроцентної позики, для погашення якої 08 лютого 2020 року він продав автомобіль Chevrolet Lacetti, що був його особистою власністю, так як був куплений до шлюбу із позивачкою.
Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК справа розглядається апеляційним судом без виклику учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. 
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони з 26 січня 2010 року по 07 квітня 2016 року перебували у шлюбі, мають спільну дитину - ОСОБА_3 , яка проживає разом із матір`ю. Відповідач періодично надає допомогу на утримання доньки у добровільному порядку.
ОСОБА_2 є також батьком двох малолітніх дітей від інших шлюбних відносин: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Частково задовольняючи позов та визначаючи розмір аліментів на доньку ОСОБА_4 , що підлягає стягненню з відповідача, у розмірі 1 500грн. з індексацією відповідно до закону, судом першої інстанції було враховано, що ОСОБА_2 є працездатною особою, офіційно працевлаштований, має на утриманні двох малолітніх дітей від іншого шлюбу та стягнення з нього аліментів у зазначеному розмірі з урахуванням середньомісячного доходу відповідача та наведених вище обставин, відповідає вимогам частини 2 статті 70 Закону України "Про виконавче провадження" та є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Колегія суддів вважає правильним висновок суду щодо наявності підстав для стягнення з відповідача аліментів на доньку ОСОБА_4 , проте з розміром визначених судом аліментів не може погодитися з огляду на нижчевикладене.
Так, відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статтей 180, 191 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. 
За положеннями частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 
Частинами 1, 2 статті 184 СК України встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Відповідно до частини першої статті 182 СК України розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявності на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставин, що мають істотне значення.
Частиною другою статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (частина третя статті 182 СК України).
Проте, при визначенні розміру аліментів суд першої інстанції не в повній мірі врахував вищевикладені вимоги закону, не прийняв до уваги матеріальне становище відповідача, не давши оцінки наданим позивачкою доказів про придбання ОСОБА_2 вже після розірвання шлюбу майна, вартість якого перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач ОСОБА_2 є власником двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що була ним придбана за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 25 квітня 2017 року (а.с.58).
Жодного доказу посилань відповідача у відзиві на апеляційну скаргу на те, що квартира була придбана за гроші його батьків та матері його цивільної дружини, не було надано. 
Отже джерело походження коштів на придбання вказаної квартири відповідачем не доведено.
За таких обставин, відповідно до вимог ч. 3 ст. 182 СК України колегія суддів вважає, що надані відповідачем довідки про розмір його доходів не відображають у повному об`ємі реальний його дохід, а відтак його доводи про неможливість сплачувати аліменти у розмірі більше ніж 1500грн. щомісячно не можна вважати достатньо обґрунтованими.
Разом із тим не можна у повній мірі погодитися із доводами апеляційної скарги, що розмір щомісячних аліментів у сумі 5000грн. відповідає матеріальній можливості відповідача надавати належну матеріальну допомогу на утримання доньки ОСОБА_4 , оскільки на утриманні відповідача знаходяться ще також двоє малолітніх дітей, які також потребують належного матеріального забезпечення.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" установлений прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2020 року - 2218 гривень.
Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд апеляційної інстанції виходить з матеріального становища відповідача, наявності у нього на утриманні ще двох малолітніх дітей, а також з того, що позивачка є працездатною особою та має постійну роботу, тоді як обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як батька, так і матері. Також суд враховує встановлений законом розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. 
З огляду на викладене, на думку колегії суддів, з відповідача на користь позивачки слід стягувати аліменти в розмірі по 2200 грн. щомісячно.
Згідно наданих відповідачем довідок за грудень 2019 року ним було отримано всього заробітної плати 5 156грн. 03коп. (після відрахування податків та обов`язкових платежів) (а.с. 35-37).
Матеріали справи не містять відомостей щодо наявності утримань за виконавчими документами із заробітної плати ОСОБА_2 . Отже, враховуючи розмір отримуваної відповідачем щомісячної заробітної плати, стягнення з нього аліментів в розмірі 2200грн. щомісячно не суперечить вимогам частини 2 статті 70 Закону України "Про виконавче провадження".
За таких обставин колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів необхідно змінити, збільшивши їх щомісячний розмір з 1 500 грн. до 2 200 грн. з індексацією відповідно до закону.
Таким чином, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині розміру аліментів підлягає зміні.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи, часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , яка на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 230грн. 52коп. 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25 лютого 2020 року в частині розміру аліментів - змінити, збільшивши їх щомісячний розмір з 1 500 грн. до 2 200 грн. (дві тисячі двісті гривень). 
В іншій частині рішення залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 230грн.52коп. (двісті тридцять гривень п`ятдесят дві копійки). 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                        В.В. Коломієць
      
     Судді                                                             О.О. Данилова
                                                                                      
  Н.О. Шаманська 

_____________________________________________
Повний текст постанови складено 17 квітня 2020 року.