ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2952/20 Справа № 174/532/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Борцова А. А. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2020 року                колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
       головуючого – Варенко О.П.,
       суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2019 року 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Благо-Інвест» про припинення іпотеки на нерухоме майно, 

В С Т А Н О В И Л А:

       У червні 2019 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом до ТОВ «Благо-Інвест», посилаючись на те, що 01.10.2008 року між нею та ТОВ «Благо-Інвест» було укладено договір позики № 201/08, відповідно до умов якого вона отримала у позику грошові кошти в розмірі 40 000,40 грн з кінцевою датою повернення 15.09.2018 року. 
       В забезпечення виконання нею грошових зобов`язань перед відповідачем за вказаним вище договором позики, між ними було укладено та нотаріально посвідчено договір іпотеки від 01.10.2008 року, за умовами якого вона передала в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , іпотека поширювалась на строк до повного виконання основного зобов`язання за договором позики, тобто до 15.09.2018 року.
       Вважає, що оскільки кінцевий строк виконання нею основного зобов`язання перед відповідачем за договором позики сплив 15.09.2018 року, то і чинність іпотеки припинилась з 16.08.2018 року, тобто на наступний день після спливу кінцевого строку виконання основного зобов`язання. Додаткових угод про продовження строків дії договору іпотеки або строків виконання основного зобов`язання між нею та відповідачем не укладалось. 
Відповідач до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, у встановлені законом строки, не звертався. Відповідач жодних дій щодо укладання угоди про припинення іпотеки у зв`язку із закінченням строку її дії не вчинив, укладати таку угоду з нею відмовляється без поважної на те причини.
       На підставі викладеного, просить припинити іпотеку щодо належного їй нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , у зв`язку із закінченням строку дії іпотечного договору, стягнути з відповідача на її користь судові витрати, пов`язані із розглядом справи.
       Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням, позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції не прийняв до належної уваги зазначені позивачем обставини, якими обґрунтовані позовні вимоги, а саме закінчення строку дії договору позики 15.09.2018 року та, відповідно, договору іпотеки, що є підставою для припинення дії останнього відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про іпотеку». 
Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим положеннями ст.360 ЦПК України, не скористався.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 01.10.2008 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Благо-Інвест» укладеного договір позики № 201/08, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала у позику грошові кошти в розмірі 40 000,40 грн на умовах визначених договором, з кінцевою датою повернення коштів 15.09.2018 року (а.с. 15-16).
Згідно Додатку 1 до Договору № 201/08 сторонами узгоджено графік погашення основної заборгованості (а.с. 17-18).
Пунктом 9.1 Договору позики № 201/08 від 01.10.2008 року встановлено, що даний договір набуває чинності з дати його укладання та діє до повного виконання позичальником своїх грошових зобов`язань перед позикодавцем. (а.с.16).
Також між сторонами, з метою забезпечення виконання позивачем грошових зобов`язань перед відповідачем було укладено та нотаріально посвідчено договір іпотеки від 01.10.2008 року, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку у якості забезпечення виконання грошових зобов`язань за договором позики № 201/08 від 01.10.2008 року квартиру АДРЕСА_1 , іпотека поширювалась на строк до повного виконання основного зобов`язання за договором позики до 15.09.2018 року (а.с. 20-22).
Пунктом 5.3 договору іпотеки від 01.10.2008 року встановлено, що цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до припинення основного зобов`язання. Дія цього договору також припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, зокрема, Законом України «Про іпотеку». 
Передана в іпотеку квартира АДРЕСА_1 , належить позивачу на підставі договору дарування квартири від 24.04.2001 року, який посвідчено державним нотаріусом Вільногірської державної нотаріальної контори Канюгою О.В. (а.с.5,10,14). 
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, який сформовано 11.05.2019 року, квартира АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 , перебуває в іпотеці з 01.10.2008 року відповідно до договору іпотеки, посвідченого 01.10.2008 року нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу (а.с.11-13).
Згідно довідки, складеної ТОВ «Благо-Інвест» 04.09.2019 року, ОСОБА_1 має перед товариством заборгованість за договором позики № 201/08 від 01.10.2008 року у розмірі 27 193,67 грн (а.с.55), що також не заперечувалося позивачем.
Таким чином, ОСОБА_1 основне зобов`язання за договором позики № 201/08 від 01.10.2008 року не виконала, тому відсутні підстави для припинення договору іпотеки, оскільки відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції не прийняв до належної уваги зазначені позивачем обставини, якими обґрунтовані позовні вимоги, а саме закінчення строку дії договору позики 15.09.2018 року та відповідно, договору іпотеки, що є підставою для припинення дії останнього відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про іпотеку», не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав.
Відповідно до положень ч.1 ст.575 ЦК України та ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека – це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з ч.ч.1, 5 ст.3 Закону, іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.
Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання. 
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (ст. 598 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Одночасно із цим, ст.17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом.
Тобто, змістом вказаних норм матеріального закону припинення зобов`язання по іпотеці означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб`єктивне право і кореспондуючий йому обов`язок перестають існувати.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц, провадження № 14-88цс19 (п. 54, 68-70): іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч.5 ст. 3, ч.1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», п. 1 ч. 1ст. 593 ЦК України).
За положеннями ч.ч. 1, 3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що позичальником не здійснено належне виконання зобов`язання за договором позики № 201/08 від 01.10.2008 року, яке припиняє основне зобов`язання, а тому правові підстави для припинення іпотеки у зв`язку з закінчення строку дії договору за основним зобов`язання відсутні.
Так, пунктом 5.3 договору іпотеки від 01.10.2008 року встановлено, що цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до припинення основного зобов`язання. 
Пунктом 9.1 Договору позики № 201/08 від 01.10.2008 року встановлено, що даний договір набуває чинності з дати його укладання та діє до повного виконання позичальником своїх грошових зобов`язань перед позикодавцем. (а.с.16), у зв`язку з чим посилання позивача на погодження терміну дії іпотечного договору до 15.09.2018 року є безпідставним та суперечить встановленим судом обставинам справи.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що підстави для припинення договору іпотеки від 01.10.2008 року відсутні та іпотека не може бути припинена до остаточного належного виконання зобов`язань за Договором позики № 201/08 від 01.10.2008 року.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права. 
       Таким чином, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.
       Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2019 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України. 

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова