СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2020 р.                                                                        Справа № 922/3325/19  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Склярук О.І., суддя Дучал Н.М. , суддя  Гетьман Р.А. ,
при секретарі судового засідання  Стойки В.В.,
за участю представників сторін:
від позивача: не прибув,
від відповідача: Радигін Є.С., авдвокат,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача за вх. №649 Х/1 на  рішення  господарського суду Харківської області від 28.01.20 (повний текст складено 04.01.20, суддя Сальнікова Г.І.) у справі № 922/3325/19 
за  позовом  Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ,
до Вовчанського підприємства теплових мереж, м. Вовчанськ, Харківська область,
про стягнення 515 283, 46 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія  "Нафтогаз України" звернулася до Господарського суду Харківської області  з позовом до Вовчанського підприємства теплових мереж про стягнення 515283,46 грн., з яких: пеня у розмірі 144887,02 грн., 3 % річних у розмірі 82929,60 грн. та інфляційні втрати у розмірі 287466,84 грн. Позов обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача зобов`язань за договором постачання природного газу №2372/1617-ТЕ-32 від 09.09.2016 в частині своєчасної оплати отриманого природного газу.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.10.2019  прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 922/3325/19 за правилами загального позовного провадження.
Господарським судом Харківської області 28.01.2020 р. по справі №922/3325/19 прийнято рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції послався на те, що до матеріалів справи не додано доказів, які підтверджують, що перерахування коштів у спірний період здійснено з порушенням строків, змінених спільними протокольними рішеннями, а тому у позивача були відсутні правові підстави для нарахування відповідачу 3% річних, інфляційних втрат та пені.
Не погодившись з прийнятим рішенням Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулася до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення по справі скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. Вважає, що судом першої інстанції рішення по справі прийнято з неповним з`ясуванням усіх обставин справи. Зокрема посилається на умови Договору, якими сторони погодили, що укладання спільних протокольних рішень до Договору про організацію взаєморозрахунків у будь-якому випадку не змінює строків порядку розрахунків, а внесення змін до спірного Договору має відбуватися лише шляхом укладання окремої додаткової угоди. Вважає, що укладання деяких спільних протокольних рішень є такими що суперечать умовам договору, принципу обов`язковості виконання договірних зобов`язань.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.03.2020 р. відкрите апеляційне провадження у справі.
18.03.2020 р. від відповідача по справі надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому він, з посиланням на судову практику та правові позиції Верховного Суду, просить рішення по справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.03.2020 р. розгляд справи призначено на 16.04.2020 р.
У судове засідання з`явився представник відповідача, який просив рішення по справі залишити без змін.
Представник позивача у судове засідання не з`явився. Про час та місце проведення судових засідань сторони повідомлялися належним чином. Явка представників сторін не визнавалася обов`язковою.
Відповідно до приписів ст.269 Господарського процесуального кодексу України, Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. (ст.270 ГПК України)
Заслухавши доповідь головуючого по справі (судді-доповідача), дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу, заслухавши представників сторін які з`явилися у судове засідання, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню враховуючи нижчевикладене. 
Судом першої інстанції встановлено наступні обставини справи.
09.09.2016 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Вовчанським  підприємством теплових мереж (споживач) укладено Договір №2372/1617-ТЕ-32 постачання природного газу (далі - Договір) (а.с. 31-39), відповідно до умов п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.
Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (п. 1.2. Договору).
Згідно з п. 2.1 Договору, постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно) природний газ обсягом до 2000 тис. куб. метрів.
Відповідно до Додаткової угоди № 2 від 31.03.2017 до Договору постачання природного газу від 09.09.2016 № 2372/1617-ТЕ-32 сторони узгодили, що постачальник передає споживачу з 01.04.2017 по 30.09.2017 (включно) природний газ обсягом до 10 тис. куб. метрів (а.с. 42-43).
Згідно з п. 3.4. Договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання передачі.
У відповідності до п. 5.2 Договору сторони узгодили, що ціна за 1000 куб.м. газу на дату укладання договору становить 4942, 00 грн., крім того податок на додану вартість (ПДВ) - 20 %. Усього до сплати разом з податком на додану вартість - 5930, 40 грн.
Відповідно до п. 6.1. договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Відповідно до Додаткової угоди № 2 від 31.03.2017 до Договору постачання природного газу від 09.09.2016 № 2372/1617-ТЕ-32 сторони узгодили, що договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016 по 30.09.2017 (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання.
На виконання умов вищевказаного договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 11289192,46 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання - передачі природного газу: від 31.10.2016, від 30.11.2016, від 31.12.2016, від 31.01.2017, від 28.02.2017, від 31.03.2017, від 30.04.2017 (а.с. 44-50).
Акти приймання-передачі природного газу підписано уповноваженими представниками сторін і скріплено їх печатками.
На підтвердження розміру заборгованості позивачем разом з позовом подано сальдо по підприємству та довідку по операціях за Договором від 09.09.2016 № 2372/1617-ТЕ-32 (а.с. 71-80).
Судом першої інстанції також встановлено, що 01.10.2014 р. між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України»  та Вовчанським підприємством теплових мереж на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 р. № 217 «Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу укладено Договір банківського рахунку № 2945/3 ( у національній валюті)  
Матеріалами справи підтверджується, а сторонами не заперечується той факт, що оплата за природний газ здійснювалася як через рахунок зі спеціальним режимом використання, так і грошовими коштами субвенцій на надання пільг та субсидій населенню відповідно до Постанови КМУ № 20 від 11.05.2005 та  Постанови КМУ №256 від 04.03.2002.
Так,   на виконання Постанови КМУ № 20 від 11.05.2005 сторонами укладено спільні протокольні рішення  (а.с. 51-70), а саме: спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ № 3142 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету від 15.12.2016 року на суму 1146608,87 грн.; спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ № 433 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету від 20.01.2017 року на суму 1094046,05 грн.; спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ №1222 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету від 20.02.2017 року на суму 1481579,51 грн.; спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ № 2007 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету від 22.03.2017 року на суму 95369,09 грн.;  спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ №3392 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету від 22.08.2017 року на суму 1657315,05 грн.; спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ № 4613 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету від 20.12.2017 року на суму 706921,96 грн.
Відповідно до довідки по операціях за Договором № 2372/1617-ТЕ-32 від 09.09.2016 та наданого позивачем розрахунку, загальна сума оплат за рахунок Державного бюджету склала 6846092,56 грн.
Судом першої інстанції також встановлено та визнається сторонами, що на день подачі позову до суду заборгованість відповідача перед позивачем відсутня.
У зв`язку з тим, що відповідач оплату за договором № 2372/1617-ТЕ-32 від 09.09.2016 здійснював несвоєчасно, внаслідок чого відповідачу нараховано пеню у розмірі 144887,02 грн., 3 % річних у розмірі 82929,60 грн. та інфляційні втрати у розмірі 287466,84 грн. позивач звернувся до господарського суду з відповідним позовом.
Як зазначалося вище, у задоволені позовних вимог судом першої інстанції було відмовлено з посиланням на те, що до матеріалів справи не додано доказів, які підтверджують, що перерахування коштів у спірний період здійснено з порушенням строків, змінених спільними протокольними рішеннями, а тому у позивача були відсутні правові підстави для нарахування відповідачу 3% річних, інфляційних втрат та пені.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Стаття 11 Цивільного кодексу України встановлює підстави виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частин першої та другої статті 11 Цивільного кодексу України,  цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.  Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 
Частинами 3 та 4 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.  У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. 
Згідно зі  статтею 509 Цивільного кодексу України  зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до  статті 526 Цивільного кодексу України, яка кореспондуються із  статтею 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 Цивільного кодексу України  встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пункт 3 частини першої  статті 611 Цивільного кодексу України).
Частиною першою  статті 612 Цивільного кодексу України  встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до  статті 625 Цивільного кодексу України  боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При цьому,  необхідною умовою для застосування норми ч. 2  ст. 625 Цивільного кодексу України  та санкцій, передбачених умовами договору, є факт невиконання або прострочки виконання зобов`язання.
Частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що  при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду
При розгляді зазначеної справи судова колегія, насамперед, враховує правовий висновок Верховного Суду, який викладено у постанові Верховного Суду від 30.01.2020 р. по справі № 906/985/18.
Так,  Верховний Суд зазначив, що  згідно з положеннями частин першої-третьої  статті 12 Господарського кодексу    України  держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб`єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування, патентування і квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюються відповідно до цього  Кодексу  та інших законів.
Одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується НАК "Нафтогаз України" та ПАТ "Укртрансгаз".
Таке регулювання визначено у Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 за № 20.
Змістом цього Порядку визначено механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується НАК "Нафтогаз України" та ПАТ "Укртрансгаз", а також за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого) з податку на додану вартість, що сплачується виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами.
Відшкодування коштів на пільги, субсидії здійснюється із Державного бюджету України за спеціальною процедурою. При цьому, такі кошти не є коштами суб`єкта господарювання, а безпосередньо перераховуються на рахунок газопостачальної організації.
Аналогічні положення викладено у Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженому  постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256, згідно з пунктом 4 якого перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою згідно з помісячним розписом асигнувань державного бюджету, але в межах фактичних зобов`язань відповідних бюджетів щодо пільг, субсидій і допомоги населенню.
Таким чином, держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населення, яке користується субсидіями та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.
Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (ПЕК), визначений Порядком фінансування видатків, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов`язаних із газопостачанням населення, яке користується житловими субсидіями та має пільги з оплати комунальних послуг.
Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами у цій частині (стосовно розміру пільг та субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг і субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. Отже, на виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти.
Таким чином, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства.
Сторони, підписавши спільні протокольні рішення, погодилися з тим, що між ними встановлюється інший (не той, що був передбачений у договорі) порядок розрахунків.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.05.2019 у справі №924/296/18 та в постанові палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 908/885/18.
Із матеріалів справи вбачається, що між: Головним управління Державної казначейської служби України у Харківській області (сторона № 1), Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації (сторона № 2), Фінансовим управлінням Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області (сторона № 3), Управлінням соціального захисту населення Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області (сторона №4), Вовчанське підприємство теплових мереж (сторона № 5), Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (сторона остання) з метою погашення взаємної заборгованості укладені спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу, а саме:
- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ № 3142 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету від 15.12.2016 року на суму 1146608,87 грн.;
- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ № 433 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету від 20.01.2017 року на суму 1 094046,05 грн.;
- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ № 1222 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету від 20.02.2017 року на суму 1 481579,51 грн.;
- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ № 2007 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету від 22.03.2017 року на суму 95369,09 грн.;
- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ № 3392 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету від 22.08.2017 року на суму 1657315,05 грн.;
- спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ № 4613 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету від 20.12.2017 року на суму 706921,96 грн.
Відповідно до розділу 1 вищевказаних протокольних рішень, предметом спільного протокольного рішення є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій"  (далі по тексту - постанова КМУ № 20 або постанова уряду від 11.01.2005 № 20).
Згідно пункту 2.7 розділу 2 протокольних рішень, визначено порядок проведення взаєморозрахунків, а саме: Сторона 5 (Вовчанське підприємство теплових мереж) перераховує Стороні останній (Національній акціонерній компанії "Нафтогаз України") кошти за природний газ за 2017 рік згідно з Договором від 09.09.2016 № 2372/1617-ТЕ-32 із записом у графі "призначення платежу" "Постанова Уряду від 11.01.2005 № 20", за природний газ за 2017 рік, Договір від 09.09.2016 №2372/1617-ТЕ-32..
Розділом 3 протокольних рішень передбачено, що з метою реалізації цього спільного протокольного рішення сторони зобов`язуються: забезпечити подання до органів Державної казначейської служби України належним чином оформлених спільних протокольних рішень та платіжних доручень згідно з Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, затвердженим наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 № 493/688; перерахувати кошти наступній Стороні, а Сторона остання - до загального фонду Державного бюджету України не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок; оперативно обмінюватись наявною інформацією, виходячи з принципів задоволення взаємних інтересів у процесі реалізації цього спільного протокольного рішення; забезпечити проведення розрахунків відповідно до цього спільного протокольного рішення та з урахуванням укладених договорів на розрахунково-касове обслуговування, якими може передбачатися, що у разі несвоєчасного надання учасниками розрахунків платіжних документів органи Державної казначейської служби України своїм платіжним дорученням можуть самостійно перераховувати кошти за схемою, передбаченою цим спільним протокольним рішенням.
Сторони, що підписали спільні протокольні рішення, несуть відповідальність за недотримання вимог Постанови Уряду від 11.01.2005 №20 та Порядку проведення розрахунків і невиконання своїх зобов`язань за спільними протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків відповідно до законодавства України (п. 4 спільних протокольних рішень).
За умовами вищевказаних спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків передбачалося надання державою коштів на погашення заборгованості, а також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов`язань перед кредитором, які виникли на підставі Договору постачання природного газу від 09.09.2016 № 2372/1617-ТЕ-32.
Так, за змістом пункту 3 спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків, сторони зобов`язалися перерахувати кошти наступній стороні не пізніше наступного дня після зарахування коштів на їх рахунок; забезпечити проведення розрахунків відповідно до спільного протокольного рішення та з урахуванням укладених договорів на рахунково-касове обслуговування, якими може передбачатися, що у разі несвоєчасного надання учасниками розрахунків платіжних документів органи Державної казначейської служби України своїм платіжним дорученням можуть самостійно перераховувати кошти за схемою, передбаченою спільним протокольним рішенням.
  Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що  підписання сторонами спільних протокольних рішень і виконання їх положень, а також положень Постанови № 20, наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Міністерства фінансів України від 03.08.2015 № 493/688 свідчить про те, що сторони фактично погодились, що оплата за природний газ за договором №2372/1617-ТЕ-32 від 09.09.2016 підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі спільних протокольних рішень. Тим самим сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, наданих відповідно до Договору №2372/1617-ТЕ-32 від 09.09.2016.
Судовою колегією  не приймаються доводи заявника апеляційної скарги про те, що за умовами п. 6.1 Договору, підписання спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до  постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20  не змінює строків та умов розрахунків за договором. Наявність відповідного абзацу пункту укладеного між сторонами договору вказаного змісту не позбавляє сторони договору права за взаємною згодою змінювати строки та умови розрахунків, що сторони й здійснили, підписавши спільні протокольні рішення.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду  від 17.12.2019 р. по справі № 922/932/19.
Посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №     918/1395/18, від 21.11.2019 у справі № 902/517/18 є безпідставним, оскільки суд касаційної інстанції передав зазначені справи на новий розгляд, тобто остаточного рішення у зазначених справах Верховним Судом прийнято не було.    
Як вбачається з матеріалів справи, позивачу за рахунок коштів Державного бюджету у відповідності до встановлених порядків передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2005 р № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з держановго бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій», постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 «Про затвердження порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету», постановою Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 № 332 «Про затвердження порядку та умов надання у 2017 році субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між факчтиною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та / або іншим підприємствам теплопостачання, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування», а саме:
- 1 146 608,87 грн перераховані у відповідності до спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ №3142 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету від 15.12.2016 р. (а.с. 103-104)
- 1 094 046,05 грн перераховані  у відповідності  до спільного  протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ №433 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету від 20.01.2017 р. ( а.с. 105-106)
- 1 481 579,51 грн перераховані у відповідності до спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ  №1222 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету від 20.02.2017 р. (а.с.107-108)
- 95 369,09 грн перераховані у відповідності до спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ №207 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету від 22.03.2017 (а.с.109- 110)
 - 1 657 315,05 грн перераховані  у відповідності  до спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ №3392 за рахунок коштів Загального фонду  Державного бюджету від 22.08.2017 (а.с.111-112)
- 706 921,96 грн перераховані у відповідності до спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ №4613 за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету від 20.12.2017 9 (а.с. 113 – 114)
-342 944.07 грн перераховані у відповідності до постанови КМу № 256 за рахунок коштів Державного бюджету, що підтверджується платіжним дорученням №29 від 26.12.2018 (а.с. 115)
-357 250,00грн перераховані у відповідності до договору про організацію взаєморозрахунків № 147/332-в від 09.11.2017 відповідно до постанови КМУ № 332 за рахунок коштів Державного бюджету (а.с.116-119), що підтверджується платіжним дорученням від 17.11.2017 ( а.с. 120)         
Таким чином, розрахунки між сторонами договору від 09.09.2016 № 2372/1617-ТЕ-32 здійснювалися двома способами: за рахунок коштів державного бюджету у відповідності до встановлених Кабінетом Міністрів України Порядків № 20, № 256, №332 та коштами, які перераховувалися відповідачем на користь Позивача виключно з рахунку зі спеціальним режимом використання у відповідності до п.6.2. договору №2372/1617- ТЕ-32.
 За змістом порядків від 11.01.2005 № 20, від 04.03.2002 № 256  механізм і строки розрахунків є такими:
- не пізніше наступного дня після підписання останнім учасником розрахунків спільного протокольного рішення (із присвоєнням номера та дати) усі учасники розрахунків, які підписали спільні протокольні рішення, подають до Казначейства та органів Казначейства, у яких відкрито їх рахунки, платіжні доручення на перерахування коштів відповідно до узгодженого спільного протокольного рішення;
- органи Казначейства протягом операційного дня з часу отримання відповідних платіжних доручень направляють кошти субвенцій на рахунки місцевих бюджетів, відкриті в територіальних управліннях Казначейської служби;
- отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Казначейства, для здійснення відповідних видатків;
- головні розпорядники коштів у п`ятиденний термін здійснюють розрахунки з постачальниками відповідних послуг.
Отже, строки виконання та механізм перерахування коштів за постачання природного газу певним категоріям населення фактично регулюються безпосередньо у порядках від 11.01.2005 № 20, від 04.03.2002 № 256,  а підписання спільних протокольних рішень є елементом процедурного оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій із державного бюджету. Держава фактично визначила спеціальний режим проведення розрахунків за поставлений природний газ, що по суті усуває відповідача від розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд і полягає в автоматичному перерахуванні грошових коштів зі спеціальних рахунків на рахунки позивача за визначеними нормативами. 
Зазначена вище правова позиція Верховного Суду викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 922/3013/18, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18.
Позивачем  нарахування пені, інфляційних витрат та 3% річних  зроблено на суми, що були перераховані за рахунок коштів Державного бюджету у відповідності до встановлених порядків передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2005 р № 20,  постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256,  постановою Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 № 332 
Як зазначалося вище, для застосування  норми ч. 2  ст. 625 Цивільного кодексу України   та санкцій, передбачених умовами договору, у подібних правовідносинах є факт здійснення оплати поза межами порядку і строків, встановлених спільними протокольними рішеннями.
Для застосування штрафних санкцій та відповідальності за прострочку виконання грошового зобов`язання необхідною умовою є факт невиконання або прострочки виконання зобов`язання.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17.12.2019 по справі №  922/932/19.
Оскільки  в матеріалах справи  відсутні докази, які підтверджують, що перерахування коштів у спірний період здійснено з порушенням строків, змінених спільними протокольними рішеннями, суд першої інстанції  дійшов до правильного  висновку, що у позивача були відсутні правові підстави для нарахування відповідачу 3% річних, інфляційних втрат та пені, у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягали задоволенню.
При виборі і застосуванні норм права до спірних відносин, колегія суддів,    відповідно до частини 4  статті 236 Господарського процесуального кодексу України  враховує висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 10.07.2019 у справі № 913/334/18, від 28.11.2019 у справі №906/159/19, від 17.12.2019 у справі №909/1065/18,  від 24.07.2019 у справі № 918/553/18, від 17.12.2019 у справі № 922/932/19,  від 30.01.2020 у справі № 906/985/18, від 13.02.2020 у справі № 917/536/19,    постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.05.2019 у справі №924/296/18, постанові палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 908/885/18.
Відповідно до приписів ст.275 Господарського процесуального кодексу України,  Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема,  залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. (ст.276 ГПК України) 
В даному випадку судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції рішення по справі прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, рішення по справі залишається без змін, а апеляційна скарга без задоволення.  
Судові витрати покладаються на заявника апеляційної скарги.
Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, –

ПОСТАНОВИЛА:

           1.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м.Київ, на рішення Господарського суду Харківської області від 28.01.20 у справі № 922/3325/19 – залишити без задоволення.
           2.Рішення Господарського суду Харківської області від 28.01.20 у справі №922/3325/19 – залишити без змін.

          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського  процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 22.04.2020.

Головуючий суддя                                                                    О.І. Склярук

Суддя                                                                                          Н.М. Дучал  

Суддя                                                                                           Р.А. Гетьман