ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
14 квітня 2020 року           справа №415/1144/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),
суддів Казначеєва Е.Г., Ястребової Л.В.,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 27 лютого 2020 року  у справі  № 415/1144/20 (головуючий І інстанції Калмикова Ю.О.)  за позовом   ОСОБА_1  до  Інспектора взводу № 1 роти № 2 Управління патрульної поліції в Луганській області лейтенанта поліції Травкіна Віталія Романовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,- 

                                                       ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
визнати протиправними дії інспектора взводу № 1 роти № 2 Управління патрульної поліції в Луганській області лейтенанта поліції Травкіна В.Р. щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та ч. 2 ст. 122 КУпАП;
визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення дорожнього руху зафіксованого не в автоматичному режимі, серії ДП 18 №538347 від 15.02.2020 року, складену за ч. 1 ст. 126 КУпАП та за ч. 2 ст. 122 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , та закрити провадження по справі. 
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що  постанова в справі про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення дорожнього руху зафіксованого не в автоматичному режимі є протиправною та підлягає скасуванню. Позивач не порушував правила дорожнього руху, а тому його зупинка була безпідставною. Крім того, відповідачем не складався протокол про адміністративне правопорушення, інспектором не дотримано вимогу щодо оформлення постанови.
Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 27 лютого 2020 року в задоволенні позовних вимог відмолено. 
Не погодившись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі
Обґрунтування апеляційної скарги. 
Позивач не порушував правила дорожнього руху, перед початком руху ввімкнув лівий покажчик повороту, після чого одразу ввімкнув правий, оскільки здійснював поворот праворуч. 
Позивач надав відповідачу всі документи під час розгляду справи 15.02.2020 року. 
Позивачу не надавалася копія відеозапису, яка була досліджена судом,  тому він був позбавлений можливості подавати заперечення та пояснення з приводу відеозапису. 
Відповідач не надав відзиву на позовну заяву, тому суд не повинен був враховувати відеозапис, як доказ правопорушення, оскільки такий доказ може бути поданий до суду тільки з відзивом на позов.
Відповідачем не складався протокол про адміністративне правопорушення.
Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,  перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановила наступне.
Фактичні обставини справи. 
Згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 538347 від 15.02.2020 року ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Geely MK, номерний знак НОМЕР_1 , 10 лютого 2020 р. об 14 годині 43 хвилини у м. Лисичанську по вулиці Гетьманська, 33, та перед початком руху не подав сигнал світловим показником повороту, а саме: лівий світловий показник повороту чим порушив п.п. 9.2 а ПДР України, крім того не пред`явив для перевірки на вимогу документи: посвідчення водія на право керування ТЗ відповідної категорії, реєстраційні документи на ТЗ, страховий поліс, чим порушив п.п. 2.4 а ПДР, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 та ч. 2 ст. 122 КУпАП. За скоєння вказаних правопорушень до позивача застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. 
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що постанова відповідача є законною, прийнятою відповідачем на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений Законом, а факт скоєння позивачем правопорушення підтверджений належними та допустимими доказами.
Оцінка суду.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).
Згідно пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до частини 3 статті 254 КУпАП, протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.
Згідно частини 2 – 4 статті 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.
У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Законом України "Про Національну поліцію" та "Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі" (надалі - Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року N 1395, передбачена можливість застосовувати відеофіксацію обставин правопорушення, в тому числі використовувати відеорегістратори.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853 (далі -Інструкція № 1395), визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (п.1 р.І Інструкції № 1395).
Згідно пункту 4 р.І Інструкції № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбаченого, зокрема, частиною 2 статті 122 КУпАП.
Відповідно до пункту 1 та 2 р.III Інструкції № 1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, частиною 2 статті 122, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Аналіз вищезазначених норм свідчить, що посадова особа Національної поліції наділена повноваженнями щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, зокрема, у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, порушень, передбачених ч. 2 ст. 122 та ч. 1 ст. 126 КУпАП, розглядати справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення, без складення відповідного протоколу про адміністративне правопорушення на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Згідно частини 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Крім того, відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до пункту 9.2 а ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед початком руху.
Згідно пункту 2.4 а ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Пунктом 2.1. ПДР України визначено, що Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб; чинний страховий поліс тощо.
Судом встановлено, що в матеріалах справи наявний диск з відеофайлами з нагрудного відео реєстратора інспектора з фактом вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 .
З дослідженого відеозапису, встановлено, що ОСОБА_1 , керував транспортним засобом Geely MK, номерний знак НОМЕР_1 , 10 лютого 2020 р. о 14 годині 43 хвилини у м. Лисичанську по вулиці Гетьманська, 33, та перед початком руху не подав сигнал світловим показником повороту, а саме: лівий світловий показник повороту чим порушив п.п. 9.2 а ПДР України, також не пред`явив для перевірки на вимогу документи посвідчення водія на право керування ТЗ відповідної категорії, реєстраційні документи на ТЗ, страховий поліс, чим порушив п.п. 2.4 а ПДР.
Таким чином, вказаний відеозапис є достатнім для визначення правопорушення.
Зазначене спростовує твердження позивача, що ним не були порушені ПДР України.
З відеозапису також вбачається, що інспектором поліції після зупинки транспортного засобу роз`яснено позивачу причину зупинки, а також права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Позивачем було заявлено клопотання стосовно перенесення розгляду справи, яке була задоволено відповідачем та перенесено розгляд справи на іншу дату з метою отримання позивачем юридичної допомоги.   
Факт роз`яснення прав та обов`язків особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зафіксований на камеру поліцейського, після чого позивач був також ознайомлений з відеозаписом на якому зафіксоване правопорушення. 
Таким чином, суд не вбачає порушення розгляду справи про адміністративне правопорушення з боку відповідача.
Доказів, які спростовують вчинення позивачем адміністративних правопорушень, до суду першої та апеляційної інстанції надано не було.
Аналіз матеріалів справи дає підстави для висновку про дотримання працівниками поліції порядку прийняття постанови з роз`ясненням суті скоєних адміністративних правопорушень, наданням (роз`ясненням) позивачу його прав, можливості подання заперечень (клопотань), залучення спеціаліста в галузі права (адвоката).
З урахуванням викладеного, постанова у справі про адміністративне правопорушення складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, так, як відповідачем надано достатньо доказів правомірності своїх дій та підтвердження наявності в діях позивача правопорушення, зокрема, підтверджується постановою, відеозаписом та поясненнями позивача на відеозаписі.
Суд вважає помилковим твердження апелянта, що суд не повинен був враховувати відеозапис, як доказ правопорушення, оскільки такий доказ може бути поданий до суду тільки з відзивом на позов, оскільки п. 10 ст. 79 КАС України визначено, що докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не визначено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи. 
Матеріали справи свідчать, що диск з відеозаписом був поданий до канцелярії суду першої інстанції разом з клопотанням відповідача про розгляд справи без його участі 26.02.2020 року, тобто до судового засідання, з огляду на що, суд не вбачає порушення процедури збирання доказів судом першої інстанції. 
Твердження позивача, що він  був позбавлений можливості подавати заперечення та пояснення з приводу відеозапису, оскільки судом першої інстанції не було надано копію відеозапису позивачу, суд не приймає, оскільки судом встановлено, що позивач був ознайомлений з відеозаписом правопорушення під час початку  розгляду справи інспектором патрульної поліції. 
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що постанова про адміністративне правопорушення є законною, прийнятою відповідачем на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачений Законом.
Таким чином, зважаючи на докази, які містяться в матеріалах справи, та беручи до уваги встановлені колегією суддів обставини, що мають значення для справи, суд приходить висновку, що в даному випадку позивач дійсно порушив вимоги пункту 9.2.а та 2.4.а ПДР, а тому, відповідачем правомірно притягнуто позивача до відповідальності.
Відтак, адміністративне стягнення застосовано відповідачем у відповідності до вимог закону, у межах санкцій статей, за якими позивач притягнутий до адміністративної відповідальності, а тому, підстави для задоволення позову відсутні, оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, доказів, які б спростовували факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем не надано, а судом таких обставин не встановлено. При цьому, факт вчинення позивачем правопорушення, підтверджується наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції винесене з дотриманням норм процесуального та матеріального права, судом першої інстанції встановлено всі обставини, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Оскільки предметом позову в цій справі є рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з ч. 3 ст. 272 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                           ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 27 лютого 2020 року  у справі  № 415/1144/20 – залишити без задоволення.
Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 27 лютого 2020 року  у справі  № 415/1144/20 – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 14 квітня 2020 року та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення виготовлено 14 квітня 2020 року.

Головуючий суддя                                                                                  І.Д. Компанієць

Судді                                                                                                       Е.Г. Казначеєв

                                                                                                    Л.В. Ястребова