Номер провадження: 22-ц/813/1997/20 
Номер справи місцевого суду: 502/1364/17
Головуючий у першій інстанції Маслеников О. А.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2020 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 502/1364/17

Номер провадження: 22-ц/813/1997/20

Одеській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи: 
- позивач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області,
    - відповідач -  ОСОБА_1 , 

    розглянувши у передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовною заявою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по переплаті пенсії, за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, подану представником - Щербиною Олександрою Сергіївною , на заочне рішення Кілійського районного суду Одеської області ухвалене у складі судді Масленикова О.А. 19 вересня 2019 року, 

встановив:

У серпні 2017 р. Ізмаїльське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеській області звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Одеській області переплачену пенсію в розмірі - 9 100,17 грн..
Ізмаїльське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеській області (далі - Управління)обґрунтує свої позовні вимоги тим, що  ОСОБА_1  перебував на обліку в управлінні з 16.08.2016 р. по 28.02.2017 р. як пенсіонер та отримував пенсію за вислугу років. З 01.03.2017 р. нарахування та виплату пенсії  ОСОБА_1  було припинено відповідно до ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з тим, що останній не має право на пенсію за вислугу років, оскільки не підтвердилися дані пільгової довідки №805 від 18.08.2016 р. щодо віднесення періоду роботи з 05.11.1996 р. по 12.05.2000 р.  ОСОБА_1  до таких, що дає право на пенсію за вислугу років (судна держінспекпії за своїм призначенням належать до службово - роз`їзних). Сума надміру нарахованої та виплаченої пенсії, внаслідок зловживань з боку  ОСОБА_1  становить - 9 100,17 грн.. Листом №173/08 від 16.05.2017 р.  ОСОБА_1  було повідомлено, що у зв`язку з безпідставно виданою Західно-чорноморським басейновим управлінням охорони, використанням і відтворенням водних біоресурсів та регулювання рибальства м. Одеса пільгової довідки від 18.08.2016 р. №805 право на оформлення пенсії за вислугу років відсутнє та виникла переплата пенсії за період з 16.08.2016 р. по 28.02.2017 р. у розмірі - 9 100,17 грн.. Запропоновано відповідачу з`явитися до управління та самостійно погасити вказану суму заборгованості. Вимоги управління щодо повернення переплати пенсії у розмірі - 9 100,17 грн. проігноровано, заборгованість не погашена(а. с. 1 - 2 зворотна сторона).
У судове засідання суду першої інстанції сторони не з`явились (а. с. 84).
Ухвалою Кілійського районного суду Одеської області від 19 вересня 2019 року замінено позивача (Ізмаїльське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеській області) у даній цивільній справі на його правонаступника - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - Управління) (а. с. 86 - 86 зворотна сторона).
Заочним рішенням Кілійського районного суду Одеської області від 19 вересня 2019 року в задоволенні вищенаведеного позову Управління відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведено факту зловживань з боку відповідача, його винуватості чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних. Доказів про помилкове призначення відповідачу пенсії з вини останнього суду не надано, а отже позовні вимоги у повному обсязі не підлягають задоволенню (а. с. 87 - 90).
В апеляційній скарзі Управління просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь Управління переплачену пенсію в розмірі - 9 100,17 грн..
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт вказує на те, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на помилковому застосуванні норм чинного законодавства. Фактично доводи апеляційної скарги є відображенням викладених у вищевказаному позові доводів.
ОСОБА_1 згідно наявного у справі рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримав копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі та копію апеляційної скарги, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку. Правом надання відзиву не скористався. Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Матеріали справи також містять відомості щодо отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі Управлінням, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Відповідно частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно із статтею 274 ЦПК України дана справа відноситься до категорії малозначних.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Згідно зі статтею 369 ЦПК України справу розглянуто без виклику її учасників.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів зазначає наступне. 
Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. 
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. 
Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції щодо необхідності відмови у задоволенні вимог позову. Вважає, що на підставі наявних у справі, наданих її учасниками і досліджених судом доказів суд вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищевказаного висновку про безпідставність і недоведеність вищевказаної вимоги позову про стягнення переплати пенсії. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 50 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») та процесуального (ст. ст. 79, 80, 81, 263, 264 ЦПК України) права.
На підставі наявних у справі, наданих її учасниками та досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до протоколу № 1053, виданого Управлінням ПФУ в Кілійському районі від 14.11.2016 року, ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років з 16.08.2016 року в розмірі 1396,56 гривень.
Рішенням Управління Пенсійного фонду України в Кілійському районі № 12 від 10.03.2017 року, відмовлено у призначені пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що право на пенсію за вислугу років мають - плавсклад морського, річкового флоту т флоту рибної промисловості - після досягнення 55 років і при стажі роботи чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі. Відповідно до пільгової довідки від 18.08.2016 року № 805 наданої Західно-Черноморським басейновим управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства пільговий стаж заявника з 05.11.1996 року по 12.05.2000 року неможливо зарахувати до пільгового стажу, так як згідно із листом управління соцзабезпечення Держкомітету праці від 15.01.1980 року №54-09 судна держінспекції по своєму призначенню належать до службово-роз`їздних.
Відповідно до розрахунку пенсійних виплат по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з серпня 2016 р. по лютий 2017 р. виплачено 9100,17 гривень.
Рішенням управління Пенсійного фонду України в Кілійському районі про утримання надміру виплачених сум пенсій від 23.03.2017 року, визначено, що у зв`язку з невірним визначенням права на пенсію за вислугу років сума переплати 9100,12 гривень підлягає поверненню.
23.03.2017 року та 16.05.2017 року ОСОБА_1 направлялись повідомлення про необхідність з`явитися до Пенсійного фонду, для вирішення питання внесення суми переплати на р/р управління.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18.03.2019 року по справі № 520/1692/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ізмаїльського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Одеської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Західно-Чорноморське басейнове управління охорони, використання та відновлення водних біооресурсів та регулювання рибальства, Державне підприємство «Морський торгівельний порт «Усть-Дунайськ» про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії встановлено, що Ізмаїльським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Одеської області безпідставно виключено з пільгового стажу роботи, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за вислугу років згідно п. «д» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» ОСОБА_1 за період з 05.11.1996 року по 12.05.2000 року в Одеському басейновому управлінні відтворення, охорони рибних ресурсів та регулювання рибальства «Одесарибвод», визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в Кілійському районі Одеської області від 10.03.2017 року № 12 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 згідно п. «д» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Ізмаїльське об`єднане управління Пенсійного фонду України Одеської області рішенням № 166 від 24.05.2019 року відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії.
Між сторонами виникли правовідносини щодо стягнення надмірно виплаченої пенсії.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
Механізм повернення коштів, надмірно виплачених за призначеними пенсіями, регулюється Порядком повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 21 березня 2003 року № 6-4.
Згідно з пунктом 3 цього Порядку суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
При цьому, факт подання апелянту завідомо неправдивих даних, які стали б підставою для призначення пенсії відповідачу, не встановлено.
Таким чином, відсутні докази зловживань з боку відповідача як пенсіонера, що відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» могли б бути визнані підставою для стягнення в судовому порядку надміру виплачених сум пенсії.
Крім того, за правилами частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За правилами глави 5 ЦПК України, а саме частини 1 статті 79 ЦПК України, частини 1 статті 80 ЦПК України, частини 6 статті 81 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що переплата пенсії відповідача за період з 16.08.2016 р. по 28.02.2017 р. виникла не з вини самого відповідача, а була добровільно виплачена юридичною особою.
На підставі наявних у справі доказів суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено факту зловживань з боку відповідача, його винуватості чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних.
Отже, доводи апеляційної скарги є безпідставними, а тому її треба залишити без задоволення.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скаргиУправління у суду апеляційної інстанції відсутні.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський 
апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, 

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, подану представником - Щербиною Олександрою Сергіївною,- залишити без задоволення.

Заочне рішення Кілійського районного суду Одеської області від 19 вересня 2019 року - залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе