ПОСТАНОВА 
Іменем України

06 травня 2020 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 402/1324/19
провадження № 22-ц/4809/857/20 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
        головуючої судді Авраменко Т. М. 
суддів Суровицької Л. В., Черненка В. В.

учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», представники за довіреностями - Гребенюк Олександр Сергійович, Крилова Олена Леонідівна 
відповідач - ОСОБА_2 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 04 березня 2020 року у складі судді Бондаренка А. А. у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - банк) звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Зазначав, що відповідно до укладеного договору б/н від 20 липня 2011 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписання договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.
У зв?язку з порушеннями зобов?язань за кредитним договором відповідач, станом на 31 серпня 2019 року має заборгованість у розмірі 24451 грн. 28 коп., з яких: 432 грн. 61 коп. - заборгованість за кредитом, 22278 грн. 13 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 100 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1140 грн. 54 коп. - штраф (процентна складова). 
Просив стягнути з відповідача на користь банка заборгованість у розмірі 24451 грн. 28 коп. та судові витрати у розмірі 1921 грн.

Заочним рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 04 березня 2020 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь банка заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором б/н від 20 липня 2011 року у розмірі 432 грн. 61 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено з тих підстав, що відсутні умови договору в письмовій формі про визначення процентної ставки за користування грішми та встановлення відповідальності у вигляді неустойки за порушення зобов`язання. 

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та неустойкою, ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позов в цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін. Зазначає, що 20 липня 2011 року відповідачем було підписано анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву відповідач погодився, що анкета-заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, правилами користування карткою, основними умовами обслуговування складають договір про надання банківських послуг. 20 липня 2011 року відповідачем також було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», у якій зазначено базову відсоткову ставку за користування кредитом 3% на місяць, розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості, розмір штрафів при порушенні термінів платежів. Тобто, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті всі істотні умови договору. На підставі цього позовні вимоги щодо стягнення відсотків та неустойки підлягають задоволенню в повному обсязі.

Апеляційне провадження відкрито 15 квітня 2020 року, зазначено, що справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомленням учасників справи (а.с.94), ухвалою від 28 квітня 2020 року призначено розгляд справи на 06 травня 2020 року (а.с.100).

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду  першої інстанції  в межах  доводів та  вимог апеляційної скарги, апеляційний суд  дійшов  висновку, що апеляційна  скарга не підлягає задоволенню  з  таких підстав.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Виходячи із встановленого ст.13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Обов`язок щодо оцінки доказів, які є в справі, покладається на суд.

Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2019 року у справі №751/861/17-ц , провадження №61-28582св18.

20 липня 2011 року відповідач подала банку анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Зазначено, що бажає оформити на своє ім`я платіжну картку «Кредитка «Універсальна», кредитний ліміт 1000 грн. (а.с.7). Розмір процентної ставки та відповідальність за невиконання умов договору в анкеті-заяві не вказані.

В позовній заяві позивач зазначав, що кредитний договір № б/н укладено 20 липня 2011 року і саме за цим кредитним договором позивач просить стягнути заборгованість в сумі 24452 грн.28 коп., з яких 432 грн. 61 коп. - заборгованість за кредитом, 22278 грн. 13 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 100 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1140 грн. 54 коп. - штраф (процентна складова) (а.с.3). 

До позовної заяви позивач додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Унівкрсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка не підписана відповідачем (а.с.9). 
Умови та правила надання банківських послуг підпису відповідача не містять (а.с.10-33).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції правильно врахував правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, в якій зазначено, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов?язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені. 

Доводи апеляційної скарги про неналежну оцінку судом першої інстанції Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт, в якому відображені умови надання кредиту, є безпідставними, оскільки цей Витяг взагалі не містить підпису відповідача (а.с.9).

З наведених підстав, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що банк не довів, що саме надані ним Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно брав на себе саме на цих Умовах зобов?язання зі сплати відсотків та неустойки. Доводи апеляційної скарги зазначеного не спростовують.

Такі обставини свідчать, що банком на підтвердження обов`язку позичальника сплачувати відсотки та неустойку не надано достатніх, належних та допустимих доказів. 

З наведених підстав, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що банк не довів, що саме надані ним Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови та Витяг з тарифів відповідач мав на увазі, підписуючи 20 липня 2011 року анкету-заяву, та відповідно брав на себе саме на цих Умовах зобов?язання зі сплати відсотків та неустойки. Доводи апеляційної скарги зазначеного не спростовують.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.
Вищевикладене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2019 року справа № 428/4028/15-ц провадження № 61-20567св18, у яких зазначено, що відповідно до принципу справедливості, добросовісності та розумності є неможливим покладення на слабшу сторону договору - споживача невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору.
Враховуючи правові висновки Верховного Суду, суд першої інстанції задовольнив позов банку лише в частині стягнення з позичальника фактично отриманої суми кредитних коштів, а саме - тіло кредиту у розмірі 432 грн.61 коп. і рішення в цій частині в апеляційному порядку не оскаржується. 

За правилами ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) у відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

До апеляційної скарги позивач надає нові докази, які не подавав до суду першої інстанції, зокрема, довідку про умови кредитування, посилаючись на те, що вона підписана ОСОБА_2 (а.с.79).
При цьому позивач не зазначає причини неподання цих доказів до суду першої інстанції.
За таких обставин суд апеляційної інстанції за правилами  ст.367 ЦПК України не приймає надані позивачем до апеляційної скарги нові докази, а також зазначає, що ксерокопія довідки є неякісною, неможливо прочитати її зміст та побачити наявність на ній підпису позичальника (а.с.79). 

      Правова позиція щодо дотримання вимог ст.367 ЦПК України та неможливості дослідження судом апеляційної інстанції нових доказівбез зазначення позивачем поважності причин не подання їх до суду першої інстанції викладена Верховним Судом в постанові від 31 жовтня 2019 року, справа № 753/8552/16-ц, провадження № 61-16333св18.

Оскільки розмір, порядок нарахування та виплата процентів за користування кредитом, стягнення неустойки є істотними умовами кредитного договору, який укладається між сторонами в письмовій формі, то суд першої інстанції, оцінивши надані позивачем докази на підтвердження позовних вимог за правилами ст. 89 ЦПК України, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для стягнення визначеного в розрахунку та позовній заяві розміру процентів та неустойки, встановлених самим банком без письмової домовленості з позичальником. 
Доводи апеляційної скарги  такого висновку суду  не спростовують та зводяться до переоцінки доказів у справі, в тому числі і наданого самим позивачем не підписаного позичальником Витягу з Тарифів обслуговування, підстави для переоцінки яких апеляційним судом відповідно до ст.367 ЦПК України відсутні.

При розгляді справи суд апеляційної інстанції не може врахувати посилання банку на правову позицію, викладену Верховним Судом в постанові від 04 грудня 2019 року у справі №750/6058/17-ц, від 23 грудня 2019 року у справі №375/250/18, від 12 лютого 2020 року у справі №382/327/18-ц, оскільки у цих справах судами достовірно встановлено факт підписання позичальником умов щодо сплати відсотків за користування кредитом та неустойки, а в справі за позовом до ОСОБА_2 такі докази відсутні.

В межах вимог та доводів апеляційної скарги передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції щодо відмови в стягненні процентів і неустойки та ухвалення нового рішення про задоволення зазначеної частини позовних вимог не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375,381,382,384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  Акціонерного товариства  Комерційний банк  «Приватбанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 04 березня 2020 року в частині відмови в позові про стягнення процентів та неустойки - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України. 
Повний текст постанови складено 06 травня 2020 року.

Головуюча суддя                Т. М. Авраменко

Судді:                Л. В. Суровицька 

               В. В. Черненко