УХВАЛА
 
11 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 317/1005/15-ц
провадження № 61-9558св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І., 
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В.,
 
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) -  акціонерне товариство  «Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 , 
 
розглянув у порядку письмового  провадження без повідомлення учасників справи заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення та про роз`яснення постанови Верховного Суду від 12 лютого                   2020 року у справі за позовом публічного акціонерного  «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом  ОСОБА_1 до публічного акціонерного  «Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсними умов договору, визнання дій незаконними, зобов`язання повернути надмірно сплачені кошти та зобов`язати вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2015 року акціонерне товариство  «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ «КБ «ПриватБанк» або банк»), яке є правонаступником закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Уточнивши позовні вимоги, банківська установа просила стягнути на свою користь кредитну заборгованість, яка утворилась станом на 06 лютого                     2017 року, у розмірі 9 394,99 доларів США та складається з основної заборгованості - 3 565,66 доларів США, заборгованості за процентами -                   2 824,21 доларів США, заборгованості з комісії - 458,98 доларів США та                  пені - 2 546,14 доларів США.
13 травня 2016 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов до АТ «КБ «ПриватБанк», у якому просив:
- визнати недійсними умови пункту 1.1. кредитного договору від 19 липня 2005 року № ZPVLGK00000521 щодо сплати комісії;
- визнати незаконними дії АТ «КБ «ПриватБанк» в частині збільшення процентної ставки за договором; 
- зобов`язати АТ «КБ «ПриватБанк» повернути йому зайво сплачені кошти за кредитним договором від 19 липня 2005 року;
- зобов`язати АТ «КБ «ПриватБанк» надати йому довідку про відсутність заборгованості за кредитним договором від 19 липня 2005 року                                  № ZPVLGK00000521.
Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області в складі судді Нікітіна В. В. від 30 березня 2017 року АТ «КБ «ПриватБанк» відмовлено у задоволенні позову.
Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано АТ «КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1 надмірно сплачені кошти за кредитним договором від 19 липня 2005 року № ZPVLGK00000521 в сумі                       2 751 доларів 47 центів США в гривневому еквіваленті за курсом Національного Банку України, встановленому на день повернення коштів.
У задоволенні решти вимог зустрічного позову відмовлено.
Стягнуто з АТ «КБ «Приватбанк» на користь Державного бюджету України судовий збір в сумі 640,00 грн.
Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 17 серпня 2017 року рішення Запорізького районного суду Запорізької області                                 від 30 березня 2017 року в оскаржуваній частині скасовано і ухвалено нове рішення, яким позов АТ «КБ «ПриватБанк» задоволено частково.  
Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором                     від 19 липня 2005 року, розмір якої станом на 06 лютого 2017 року становить 6 097,49 доларів США і 56 960,42 грн, із яких: за тілом кредиту -                          3 565, 66 доларів США, за відсотками - 2 072,85 доларів США, за комісією          458, 98 доларів США, а також 56 960,42 грн пені.
У задоволенні решти позовних вимог АТ «КБ «ПриватБанк» відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_1 про зобов`язання АТ «КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1 надмірно сплачені кошти за кредитним договором від 19 липня 2005 року в сумі 2 751 доларів 47 центів США в гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України, встановленому на день повернення коштів, залишено без задоволення.
Указано, що в іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржувалося.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
У задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_1 в частині визнання недійсними умов пункту 1.1 кредитного договору щодо сплати комісії суд апеляційної інстанції відмовив, оскільки спірний кредитний договір між сторонами укладено у липні 2005 року, а заборона банкам встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку, зокрема, за дії, які банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь банку була визначена законодавством після укладення кредитного договору.
У задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_1 в частині визнання незаконними дій банку щодо збільшення процентної ставки за договором суд апеляційної інстанції відмовив, оскільки судовим рішенням, яке набрало законної сили, визнано, що підвищення відсоткової ставки за кредитним договором відбулося у відповідності до умов кредитного договору і вимог діючого законодавства.
Постановою Верховного Суду від 13 лютого 2019 року рішення апеляційного суду Запорізької області від 17 серпня 2017 року в частині вирішення вимог зустрічного позову про визнання незаконними дій банку щодо збільшення процентної ставки за договором та зобов`язання банку повернути позичальнику зайво сплачені кошти і видати довідку про відсутність заборгованості за кредитним договором залишено без змін.
Рішення апеляційного суду Запорізької області від 17 серпня 2017 року в частині вирішення вимог АТ «КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
При новому апеляційному розгляді постановою Запорізького апеляційного суду від 03 квітня 2019 року рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 30 березня 2017 року в оскаржуваній частині скасовано та прийнято в цій частині нову постанову, якою позов АТ «КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № ZPVLGK00000521 у розмірі 4 864,90 доларів США, що еквівалентно 129 973,04 грн, яка складається: за тілом кредиту -                          3 618,32 доларів США, що еквівалентно 96 668,80 грн, за процентами - 633,89 доларів США, що еквівалентно 16 935,31 грн, з комісії - 381 доларів США, що еквівалентно 9 377,49 грн, та пені 261,69 доларів США, що еквівалентно 6 991,44 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
При новому розгляді справи рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог зустрічного позову ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» апеляційним судом не переглядалося.
ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення про визнання недійсним пункту 1.1 кредитного договору щодо щомісячної сплати комісії, стягнути з нього на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі                               555, 53 дол. США, що еквівалентно 14 841,81 грн.
Судове рішення апеляційного суду Верховним Судом переглядалося лише в частині вирішення вимог первісного позову АТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Постановою Верховного Суду від 12 лютого 2020 року постанову Запорізького апеляційного суду від 03 квітня 2019 року в частині позову акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення комісії у розмірі 381 доларів США, що еквівалентно 9 377,49 грн, скасовано.
У задоволенні позову акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення комісії у розмірі 381 доларів США, що еквівалентно 9 377,49 грн, відмовлено.
В іншій частині постанову Запорізького апеляційного суду від 03 квітня               2019 року залишено без змін.
Від ОСОБА_1 надійшли заяви про ухвалення додаткового рішення та про роз`яснення постанови Верховного Суду від 12 лютого 2020 року .
Вивчивши доводи заяв, перевіривши матеріали справи та зміст судового рішення, яке заявник просить роз`яснити, колегія суддів дійшла висновку про відмову у їх задоволенні з таких підстав.
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Порядок та підстави ухвалення додаткового рішення визначені статтею 270 ЦПК України.
Так, згідно з частиною першою цієї статті суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Тобто процесуальне законодавство визначає вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення. Додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених вказаною статтею, і не може змінювати по суті основне рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.
При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.
Додаткове рішення суду - це такий акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог його повноти. Додаткове рішення суду ухвалюється тоді, коли суд не вирішив усі заявлені вимоги у справі або не розв`язав окремі процесуальні питання.
Суд не вправі під виглядом додаткового рішення змінити зміст рішення або вирішити нові питання, що не досліджувалися в судовому засіданні.
У поданій заяві ОСОБА_1 просить ухвалити додаткове рішення та зобов`язати ПАТ «КБ «ПриватБанк» повернути йому зайво сплачені грошові кошти в сумі 2 781 дол. США, які він сплатив як комісію за розрахунково-касове обслуговування.  
У касаційному порядку переглядалось судове рішення апеляційного суду лише в частині вирішення вимог первісного позову АТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості. 
За наслідками перегляду постанови Запорізького апеляційного суду від 03 квітня 2019 року в зазначеній частині Верховний Суд ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні позовних вимог банку про стягнення з ОСОБА_1 комісії  за  розрахунково-касове обслуговування у розмірі 251,69 доларів США, що еквівалентно 6 991,44 грн.
Вимоги про стягнення зайво сплачених коштів за кредитним договором від 19 липня 2005 року були предметом зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «ПриватБанк». В цій частині постанова апеляційного суду касаційним судом не переглядалась і судове рішення з цього приводу не ухвалювалось.
За таких обставин, заява  ОСОБА_1  про ухвалення додаткового рішення задоволенню не підлягає.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 12 лютого 2020 року необхідно відмовити, виходячи з такого.
За своєю правовою суттю роз`яснення судового рішення зумовлене його нечіткістю, якщо рішення є неясним та незрозумілим для осіб, щодо яких воно постановлене, так і тих, що будуть здійснювати його виконання
Стаття 271 ЦПК України передбачає можливість роз`яснення судом ухваленого ним рішення з метою усунення такого недоліку, як незрозумілість судового рішення (наприклад, можливість неоднакового тлумачення висновків суду), що перешкоджає його належному виконанню.
Також, виходячи із системного тлумачення положень статті 271 ЦПК України, механізм, визначений цією статтею, не може використовуватися, якщо хтось із осіб, які беруть участь у справі, не розуміє, наприклад, мотивації судового рішення. 
Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.
Аналіз заяви про роз`яснення постанови Верховного Суду від 12 лютого 2020 року свідчить, що вона стосується роз`яснення мотивів ухваленої постанови.
У заяві ОСОБА_1 посилається на те, що незрозумілим залишилось питання правомірності зарахування банком сплачених ним грошових коштів в сумі 2 781 доларів США в рахунок погашення комісії за пунктом договору, який визнано недійсним Верховним Судом в постанові від 12 лютого                   2020 року. Зазначає, що вказана обставина призводить до необґрунтованого завищення загальної суми його заборгованості перед банком і вона не знайшла відображення в постанові Верховного Суду.
Між тим, такі вимоги були предметом зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «ПриватБанк», проте суд касаційної інстанції не переглядав постанову апеляційного суду у цій частині.  
Судове рішення, про роз`яснення якого подано заяву, є зрозумілим, не допускає кількох варіантів тлумачення, а тому не підлягає роз`ясненню в порядку статті 271 ЦПК України.
Керуючись статтями 141, 270, 271, 416 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року) ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У задоволенні заяв ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення та про роз`яснення постанови Верховного Суду від                12 лютого 2020 року у справі за позовом публічного акціонерного  «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом  ОСОБА_1 до публічного акціонерного  «Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсними умов договору, визнання дій незаконними, зобов`язання повернути надмірно сплачені кошти та зобов`язати вчинити дії,  відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
 
Головуючий	В. І. Крат   	
 	 	
Судді:	Н. О. Антоненко  	
 	 	
 	І. О. Дундар     В. І. Журавель	
 	 	
 	  Є. В. Краснощоков